ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4531/24 Справа № 202/19076/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Кошари О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Ю.В., стягувач: ОСОБА_2 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року, - 

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Ю.В., стягувач: ОСОБА_2 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 25.09.2023 державним виконавцем Михайленко Юлією Василівною, в рамках виконавчого провадження №62214156 було винесено постанову про накладання штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми заборгованості в сумі 72 530, 54 грн., у зв`язку з наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Виконавцем було встановлено, що станом на 31.08.2023 у боржника наявна заборгованість 147 061, 09 грн. 28.09.2023 державним виконавцем було перераховано заборгованість боржника, та встановлено, що при розрахунку заборгованості допущено помилку і заборгованість зі сплати аліментів становить 104 941, 09 грн., а не 147 061, 09 грн., тобто встановлено, що станом на 31.08.2023 у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів не за три, а за два роки. Постановою від 28.09.2023 державний виконавець вніс зміни в постанову від 25.09.2023 та постановив накласти на боржника штраф на користь стягувача в розмірі 31 482, 32 грн. Наголошував, що постанови від 25.09.2023 та від 28.09.2023 є необґрунтованими та невмотивованими. Зазначав, що державний виконавець надсилав документи не за адресою його фактичного проживання, а тому він тривалий час був необізнаний про виконавче провадження, у зв`язку із чим утворювалась заборгованість. Обмеження його в керуванні транспортним засобом взагалі унеможливило сплату аліментних платежів, оскільки він не міг працювати. Також зазначав, що державним виконавцем не було повідомлено рахунки для сплати аліментів, а тому відсутні підстави для накладення на нього штрафних санкцій. Просив суд скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 25.09.2023; скасувати постанову про внесення змін до постанови від 28.09.2023 та визнати дії державного виконавця щодо винесення постанов про накладення штрафу протиправними (том 1 а.с.1-3).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Ю.В., стягувач: ОСОБА_2 — відмовлено (том 2 а.с.106-112).

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та задовольнити його скаргу в повному обсязі (том 2 а.с.115-118). 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2020 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62214156 з примусового виконання судового наказу № 2-н/202/45/2020 від 03.04.2020, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини від доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян на дитину відповідно віку на утримання спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 16.03.2020.
Постанова про відкриття виконавчого провадження та довідка – розрахунок були направлені сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
З метою перевірки майнового стану боржника державним було направлено запити до ПФУ, ДФС та МВС. Згідно відповідей з ПФУ, ДФС та МВС від 16.06.2020 року було встановлено боржник офіційного доходу не має, пенсію не отримує.
22.04.2021 у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три та чотири місяці державним виконавцем відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Згідно інформації у виконавчому документі боржник проживає за адресою – АДРЕСА_1 . Зазначена адреса реєстрації боржника підтверджена також довідкою з Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Дніпропетровській області.
08.06.2021 державним виконавцем, листом на електронну скриньку боржника, з якої надійшла заява від ОСОБА_1 , було надано ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження № 62214156.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2021 визнано неправомірною постанову від 22.04.2021 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами прийняту в межах виконавчого провадження № 62214156 та зобов`язано державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Юлію Василівну поновити порушене право ОСОБА_1 на право керування транспортними засобами.
Державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості та зараховані аліментні платежі в довідку-розрахунок відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2021.
01.10.2021 державним виконавцем було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
19.01.2022 на адресу відділу надійшла заява від боржника про розстрочку виплати боргу та надання інструкції по виплаті аліментів. До заяви було додано квитанції про придбання дитячих товарів.
31.01.2022 державним виконавцем було надано відповідь на заяву боржника.
В заяві було роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням та рекомендовано звернутися до суду для отримання рішення про розстрочку виконання рішення. Також державним виконавцем було роз`яснено боржникові, що в наданих квитанціях відсутнє призначення платежу аліменти, а тому зазначені кошти можуть буди зараховані в якості аліментних платежів, після надання письмового підтвердження стягувача або у разі зарахування даних коштів як аліментів за рішенням суду.
25.09.2023 державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 72 530, 54 грн.
Державним виконавцем було перераховано заборгованість боржника, та встановлено, що станом на 31.08.2023 у боржника виникла заборгованість у розмірі 104 941, 09 грн.
28.09.2023 державним виконавцем було винесено постанову про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 25.09.2023, у зв`язку із тим, що сукупний розмір заборгованість зі сплати аліментів, перевищує суму відповідних платежів за два роки. Сума штрафу що підлягала стягненню на користь стягувача склала – 31 482,32 грн.
29.09.2023 на депозитний рахунок відділу боржником було сплачено кошти у розмірі 71 287,13 грн., однак станом на 30.09.2023 у боржника наявна заборгованість зі плати аліментів у розмірі 37 413, 96 грн.
Як було зазначено вище, та підтверджується матеріалами справи, виконавче провадження було відкрито 02.06.2020, а штраф накладний постановою від 25.09.2023. 

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено, що станом на дату винесення постанови про накладання штрафу на боржника у нього була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, а отже вимоги скарги щодо скасування вказаних постанов та визнання дій державного виконавця протиправними, задоволенню не підлягають, оскільки вони були прийняті державним виконавцем правомірно, згідно Закону України «Про виконавче провадження». 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно зі статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
У частинах 1 та 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до аб. 1 частини 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. 
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. 
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. 
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. 
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. 
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31.08.2023 року у боржника виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 147061,09 грн. 
Відповідно до аб. 3 ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. 
25.09.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 72530,54 грн. 
У зв`язку з тим, що державним виконавцем було перераховано заборгованість боржника, та встановлено, що станом на 31.08.2023 року у боржника виникла заборгованість у розмірі 104941,09 грн.
З метою не допущення порушення прав сторін виконавчого провадження 28.09.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про внесення змін до постанови про накладення штрафу від 25.09.2023 року. 
Сума штрафу що підлягала стягненню на користь стягувача склала – 31482,32 грн. 
Постанова про накладення штрафу від 25.09.2023 була направлена на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією . Трек код 4905123081029. 
Постанову про внесення змін до постанови про накладення штрафу, від 28.09.2023 року боржником було отримано на руки 28.09.2023 року. 
В скарзі боржник зазначає, що стягувач звернулася до правоохоронних органів з заявою про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за несплату аліментів. 
Лише після звернення стягувача до правоохоронних органів боржник, 26.09.2023 року з`явився до відділу. 26.09.2023 року державним виконавцем надано виклик боржникові, з вимогою з`явитися 28.09.2023 року. Виклик боржник отримав під підпис. Державним виконавцем було підготовлено боржникові лист з рахунком відділу та надано розрахунок заборгованості та роз`яснено, з чого вона складається. 28.09.2023 року відповідь отримано під розпис. 
29.09.2023 року на депозитний рахунок відділу боржником було сплачено кошти у розмірі 71287,13 грн. 
Станом на 30.09.2023 року у боржника наявна заборгованість зі плати аліментів у розмірі 37413,96 грн. 
Як наголошує особа, дії якої оскаржуються, боржник звертався до суду з позовною заявою про стягнення з Індустріального ВДВС у м. Дніпрі ПМУМЮ матеріальної шкоди у розмірі 67863,70 грн. та 10000,000 грн. моральної шкоди у зв`язку з тим, що боржник зазнав моральних страждань, душевних страждань та отримав психологічну травму. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2022 року в задоволенні позивних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду було скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2022 року та часткового задоволено апеляційну скаргу. А саме стягнуто з Державного бюджету України на користь боржника 1000,00 грн, моральної шкоди , з запитуваних 10000,00 грн. у задоволенні стягнення матеріальної шкоди боржникові в повному обсязі відмовлено, у зв`язку з тим, що «роздруківка з додатку Uklon та Bolt не може слугувати належним доказом, оскільки з даної роздруківки не вбачається, що це основний дохід позивача». Як видно з відповіді ДПС України, боржник офіційно в Uklon та Bolt не працює та не сплачує податки до Державного бюджету України. Останнє офіційне працевлаштування боржника було в 4 кварталі 2017 року. 
Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. 
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. 
Враховуючи, що згідно відповідей з ПФУ та ДПС встановлено, що боржник офіційно не працевлаштований, заборгованість нараховувалася відповідно до середньої заробітної плати працівника по м. Дніпру. Інформацію про середню заробітну плату було взято з офіційного сайту Головного управління статистики у Дніпропетровській області.
Щодо твердження скаржника, що станом на 17.09.2020 року заборгованість зі сплати аліментів складала 4544,84 грн., а не 14354,91 грн., спростовано наданими державним виконавцем відомостями. 
Згідно матеріалів виконавчого провадження станом на 31.08.2020 року у боржника було наявна заборгованість 14354,91 грн. 
Проте з урахуванням аліментних платежів, що було зараховано, як аліменти ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2022 року по справі № 202/3582/21, державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості. Згідно довідки після перерахування змінилася в сума заборгованості. 
Вище вказане свідчить, що боржник ухиляється не тільки від сплати заборгованості, а й від сплати поточних аліментів. 

З урахуванням викладеного, виходячи з наявних доказів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків, що вимога скарги про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 25.09.2023 та постанови про скасування накладення штрафу від 28.09.2023 в рамках виконавчого провадження № 62214156, задоволенню не підлягає.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог скарги.
Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року  - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: