ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2024 року                                                                                      Справа № 906/216/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді     Гудак А.В.
судді                            Олексюк Г.Є.
судді                            Мельник О.В.
секретар судового засідання Новосельська О.В.
за участю представників:
позивача: не з`явися   
відповідача: не з`явився   
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного          апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"     на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн     (суддя Сікорська Н.А., м.Житомир, повний текст складено 21.05.2024)
за позовом     Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія "Укренерго"
до     Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА"
про     стягнення 831763,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство   Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" про стягнення 831763,89 грн., з яких:   562372,98 грн. cума авансового платежу, 141717,99 грн. пені, 78732,23 грн. штрафу, 6201,85 грн. інфляційних, 21369,42 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю  "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" на користь Приватного акціонерного товариства  Національна енергетична компанія "Укренерго" 562372,98 грн. заборгованості; 78732,22  грн.  пені;                78732,22 грн.  штрафу; 21369,42 грн.   процентів за користування грошовими коштами;             6201,85 грн.  інфляційних; 11211,13 грн.  витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням  Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулась з апеляційної скаргою в якій просить суд скасувати  частково  рішення  Господарського  суду  Житомирської  області  від 16.05.2024 року у справі № 906/216/24 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за  несвоєчасне  виконання  зобов`язання  за  Договором  поставки  №  01-012999-23  від 26.09.2023р. Стягнути  в  повному  обсязі  пеню  у  сумі  141717,99  грн.  з  відповідача  -  Товариства  з  обмеженою відповідальністю «СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА» (Код ЄДРПОУ 42581594). 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що зобов`язання,  яке  існувало  на  момент  дії  договору,  однак  лишилося  невиконаним, підлягає  виконанню  незалежно  від  того,  що  термін  дії  договору  закінчився.  Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 927/333/17. Чинне  законодавство  (аналіз  і  тлумачення  положень  глави  50  ЦК  України «Припинення  зобов`язань»  і  ст.  202  ГК  України)  не  передбачає  таку  підставу припинення зобов`язання, як закінчення строку дії договору. Невиконане належним чином  зобов`язання,  продовжує  існувати,  незважаючи  на  закінчення  строку  дії договору.  Закінчення  строку  договору  не  звільняє  сторони  від  відповідальності  за його порушення.
Позивач зазначає, що така позиція отримала підтримку і в практиці Верховного суду. Так, у постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі  №  916/626/18,  суд  дійшов  висновку,  що  закінчення  строку  дії  договору  не припиняє зобов`язань позивача-виконавця, які виникли внаслідок його укладення та не  були  виконані  на  момент  припинення  договору,  не  звільняє  від  виконання зобов`язань за договором щодо надання відповідних послуг. Стаття  599  ЦК  України  та  стаття  202  ГК  України  встановлюють,  що  зобов`язання припиняється  виконанням,  проведеним  належним  чином.  Поряд  із  належним виконанням  законодавство  передбачає  й  інші  підстави  припинення  зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного,  зарахування).  Верховний  Суд  зазначив,  що  чинне  законодавство  не передбачає  таку  підставу  припинення  зобов`язання  як  закінчення  строку  дії договору. Тобто, на думку ВС, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. Зобов`язання,  яке  існувало  на  момент  дії  договору,  однак  лишилося  невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився. Закінчення  строку  дії  договору  означає,  що  між  його  сторонами  у  майбутньому  не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання,  які  вже  існують  на  момент  закінчення  строку  дії  договору,  будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом (пункт 68 постанови колегії суддів Касаційного господарського  суду  у  складі  Верховного  Суду  від  10  лютого  2021  року  у  справі  № 908/288/20).
Враховуючи  вищенаведене,  позивач вважає, що правова  позиція  суду  першої  інстанції  щодо  не задоволення частини позовних вимог НЕК «УКРЕНЕРГО» (щодо нарахування пені) є спростованою  та  на  думку  позивача  підлягає  задоволенню  в  повному  обсязі,  як зазначено  в  позовній  заяві.
Ухвалою суду від 03.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17 липня 2024 року.
Ухвалою суду від 17.07.2024 розгляд справи відкладено на 31 липня 2024 року.
В судове засідання 31.07.2024 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" свого представника не направило, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомило. 
ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" в судове засідання свого представника не направило.
Судом апеляційної інстанції досліджено, що як ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою  Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"   на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн  так і ухвала                        Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2024  направлялись  ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА"  за адресою: 12407, Житомирська обл., Житомирський р-н, село Березина, вул.Промислова, будинок 9А, яка зазначена в матеріалах справи та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.116, 123). 
Згідно з відомостями з сайту "Укрпошти" через відстеження ухвали суду від 03.07.2024 за трекінгом 0600275448823 та ухвали суду від 17.07.2024 за трекінгом 0600277883039 щодо направлення ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" вбачається статус "відправлення у точці видачі/доставки 10.07.2024" та відповідно "відправлення у точці видачі/доставки 25.07.2024" (а.с.116, 122).
Вказане свідчить про те, що саме ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" не вчиняє жодних дій щодо отримання поштового відправлення в точці видачі. 
У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 наведено висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Враховуючи, що ухвали суду від 03.07.2024 та 17.07.2024 направлялися на адресу ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА", яка встановлена судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і інші адреси ним не повідомлялися, колегія суддів вважає, що ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, навіть незважаючи на те, що процесуальні документи суду не були ним отримані.
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що ухвала від 17.07.2024 надсилалась ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" на електронну пошту: email: serviceua22@ukr.net - доставлено до електронної скриньки: 18.07.2024 (а.с.119).
Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. 
Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.89).
Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" та ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА".
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити, а рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення процедури закупівлі 26.09.2023 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" (постачальник) укладено договір поставки №01-012999-23      (а.с.19-25).
Відповідно до п. 1.1. договору, предмет закупівлі (ДК 021:2015): 44210000-5 Конструкції та їх частини модулі побутові для Східного ТУОМ.
За договором постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю у порядку та строки, встановлені договором, товар (за предметом закупівлі, зазначеним у абзаці першому цього пункту договору) у кількості, за ціною, з якістю, в комплектації тощо згідно з договором, а покупець зобов`язується здійснити оплату належно поставленого товару на умовах договору.
Ціна договору становить - 937 288,30 грн. (дев`ятсот тридцять сім тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 30 копійок), крім того ПДВ - 187 457,66 грн., всього з ПДВ - 1124745,96 грн. (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сімсот сорок п`ять гривень 96 копійок). (п. 2.4 договору).
За умовами п.3.2 договору сторони погодили оплату шляхом часткової попередньої оплати (аванс)  та остаточна оплата.
Розмір авансу становить - не більше 50% від ціни договору та сплачується постачальнику протягом 5 банківських днів з дати надання постачальником рахунку, за умовами схвалення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Інвестиційної програми НЕК "Укренерго" на 2023 рік (п.3.2.1 договору).
Остаточна оплата здійснюється покупцем протягом 25 банківських днів з дати підписання ним видаткової накладної, після погашення авансового платежу постачальником (у разі оплати авансового платежу покупцем) та за наданим постачальником (після підписання покупцем видаткової накладної) рахунком, за умови схвалення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Інвестиційної програми НЕК "Укренерго" на 2023 рік, а також з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України (п. 3.2.4 договору).
Відповідно до п.4.1 договору, постачальник зобов`язаний поставити товар одержувачу (уповноваженому представнику покупця) протягом 30 календарних днів з моменту отримання авансового платежу або з дати підписання договору (у випадку відмови постачальника від порядку розрахунків на умовах авансового платежу), але не пізніше 16.10.2023 року (в залежності від того, яка дата настане раніше), за адресою (місцем) поставки (передачі) товару згідно з додатком № до договору на умовах DDP Інкотермс (2010).
Товар поставляється (передається) з документами, що повинні бути передані разом з товаром відповідно з вимогами технічної специфікації додатку № 2 до договору, інших умов договору, чинного законодавства України (п. 4.2. договору).
Згідно п. 4.1. договору датою поставки (передачі) товару визнається дата підписання покупцем видаткової накладної. З дати підписання видаткової накладної покупцем до нього переходить право власності, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару.
Відповідно до п. 7.3 договору, за порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості товару, строк поставки якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.
Пунктом 7.15. договору передбачено, що у разі порушення договірних зобов`язань з вини постачальника всі авансові платежі, які не підтверджені відповідними видатковими накладними, підлягають поверненню покупцю протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання відповідної вимоги покупця, з урахуванням індексу інфляції та процентів в розмірі облікової ставки НБУ, за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України, від суми авансового платежу за кожен день користування авансом, починаючи з дня його зарахування на рахунок постачальника незалежно від того, припинені зобов`язання за договором на дату отримання вимоги покупця чи ні.
Пунктом 11.1 договору сторони узгодили, що договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 30.11.2023, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного виконання (щодо кожної одиниці товару).
Додатками до договору сторони погодили специфікацію, технічну специфікацію                (а.с.26-28). 
Згідно специфікації  44210000-5 Конструкції та їх частини Модулі побутові для Східного ТУОМ від 26.09.2023 відповідач повинен поставити позивачу товар - мобільні побутові модулі загальною кількістю 5 шт. на суму 1124745,96 грн. (а.с.26).
28 вересня 2023 року відповідачем виставлено рахунок на оплату на суму 562372,98 грн. (а.с.30). Позивач зазначає, що 04.10.2023 здійснив оплату авансу в розмірі 562372,98 грн.
15 листопада 2023 року позивач направив відповідачу вимоги про повернення авансового платежу та сплату штрафних санкцій з підстав того, що на день складання вимоги відповідачем не виконано  своїх зобов`язань за договором щодо поставки товару  (а.с.37-38, 71-72). 
30 листопада 2023 року сторони уклали додаткову угоду №1 якою внесли зміни до пункту 11.1 договору та виклали його в наступній редакції (а.с.29) :
"Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 25.12.2023, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного виконання (щодо кожної одиниці товару)".
08 грудня 2023 року відповідач листом повідомив позивача, що ним буде направлений представник для складання акту про недоліки та представники для усунення  недоліків. Відповідач зобов`язувався усунути виявлені недоліки в строк до 25.12.2023 та просив внести зміни в договір №01-012999-23 від 26.09.2023 в частині продовження строку дії договору та поставки товару до 26.01.2024 шляхом укладення додаткової угоди відповідно до розділу 12 договору (а.с.31).
14 грудня 2023 року позивачем складено односторонній акт про недоліки, виявлені при поставці продукції від ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" за договором №01-012999-23 від 26.09.2023р. (а.с.34-35). Згідно вказаного акту  ТОВ "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" було передано за видатковою накладною №17 від 01.12.2023р. мобільний побутовий модуль МВ 054223101, за видатковою накладною №18 від 01.12.2023р. - мобільний побутовий модуль МВ 054223101. Проте, при огляді товару виявлено недоліки, внаслідок чого комісією позивача ухвалено не підписувати видаткові накладні та призупинити прийняття товару.
03 січня 2024 року позивач надіслав відповідачу претензією та вимагав у відповідача повернення авансу в сумі 562372,98 грн. та сплати штрафних санкцій (а.с.40-42). 
12 січня 2024 року відповідач звернувся до позивача  з листом №18 в якому просив  позивача надати реквізити для  повернення сплаченого авансу (а.с.39).
Проте, у зв`язку з неповерненням відповідачем авансового платежу, Приватне акціонерне товариство    Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" 831763,89 грн., з яких: 562372,98 грн. - авансовий платіж, 141717,99 грн. - пеня, 78732,23 грн. - штраф, 6201,85 грн. інфляційні, 21369,42 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю  "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" на користь Приватного акціонерного товариства  Національна енергетична компанія "Укренерго" 562372,98 грн. заборгованості; 78732,22  грн.  пені;                    78732,22 грн.  штрафу; 21369,42 грн.   процентів за користування грошовими коштами; 6201,85 грн.  інфляційних; 11211,13 грн.  витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.
Як вбачається з апеляційної скарги, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн  та просить суд Скасувати  частково  рішення  Господарського  суду  Житомирської  області  від 16.05.2024 року у справі № 906/216/24 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за  несвоєчасне  виконання  зобов`язання  за  Договором  поставки                     №01-012999-23  від 26.09.2023р. Стягнути  в  повному  обсязі  пеню  у  сумі  141717,99  грн.  з  Товариства  з  обмеженою відповідальністю «СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА» (Код ЄДРПОУ 42581594). 
Зважаючи на зміст апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", суд апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн.
Отже, щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення 141 717,99 грн пені нарахованої за період з 17.10.2023 по 19.02.2024 у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання  за  Договором  поставки  №01-012999-23  від  26.09.2023, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю у порядку та строки, встановлені Договором, Товар (за предметом закупівлі, зазначеним у абзаці першому цього пункту Договору) у кількості, за ціною, з  якістю,  в  комплектації  тощо  згідно  з  Договором,  а  Покупець  зобов`язується здійснити оплату належно поставленого Товару на умовах Договору.
Ціна  Договору  становить  -  937  288,30  грн.  (дев`ятсот  тридцять  сім  тисяч  двісті вісімдесят вісім гривень 30 копійок), крім того ПДВ - 187 457,66 грн., всього з ПДВ -                               1  124  745,96  грн.  (один  мільйон  сто  двадцять  чотири  тисячі  сімсот  сорок  п`ять гривень                      96 копійок). (п. 2.4 Договору).
Відповідно  до  п.  4.1.  Договору, постачальник  зобов`язаний  поставити  товар Одержувачу (уповноваженому представнику Покупця) протягом 30 календарних днів з моменту отримання авансового платежу або з дати підписання Договору (у випадку відмови Постачальника від порядку розрахунків на умовах авансового платежу), але не пізніше 16.10.2023 року  (в  залежності  від  того,  яка  дата  настане  раніше),  за адресою  (місцем)  поставки  (передачі)  товару  згідно  з  Додатком  №  до  Договору  на умовах DDP Інкотермс (2010)."
Згідно специфікації  44210000-5 Конструкції та їх частини Модулі побутові для Східного ТУОМ від 26.09.2023 відповідач повинен був поставити позивачу  товар - мобільні побутові модулі загальною кількістю 5 шт. на суму 1124745,96 грн. (а.с.26).
28 вересня 2023 року відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату суми                 562372,98 грн. (а.с.30).
04 жовтня 2023  року  відповідно  до  умов  договору  НЕК  «Укренерго»»  здійснило  оплату авансу в розмірі 562372,98 грн. (з ПДВ), що підтверджується платіжною інструкцією №ІП_АВР_СхТУ від 04.10.2023.
Проте, відповідач свої зобов`язання  не виконав, поставивши позивачу лише 2 модулі, які мали технічні недоліки, що підтверджується, актом про недоліки від 14.12.2023 з якого вбачається,  що комісія позивача під час приймання товару дійшла висновку, що згідно п.4.4 договору видаткова накладна не підписується, а подальше приймання товару призупиняється.  (а.с. 34-35).
Згідно п. 4.1. договору датою поставки (передачі) товару визнається дата підписання покупцем видаткової накладної. З дати підписання видаткової накладної покупцем до нього переходить право власності, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару.
Докази отримання позивачем товару шляхом підписання видаткової накладної передбаченої умовами договору, в матеріалах справи відсутні.  
Таким чином, відповідач за умовами договору повинен був поставити позивачу товар на суму 1124745,96 грн у строк не пізніше 16.10.2023, однак свій обов`язок на час звернення позивача з даним позовом до суду не виконав.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Отже, оскільки відповідач не виконав обов`язку з поставки товару в строк який настав 16.10.2023, він є таким, що прострочив виконання зазначеного зобов`язання .
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).
Згідно зі статтями 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
За частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).
За частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК України),
Крім цього колегія суддів відзначає, що суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Так, відповідно до абзацу другого частини першої статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно частини другої статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Таким чином, до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення Глави 26 Господарського кодексу України.
Як зазначено вище, відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частина перша статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Тобто, в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України, пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).
Відповідно  до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Відповідно до п. 7.3 договору, за порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості товару, строк поставки якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.
Зважаючи на наведене, встановлення в п. 7.3 договору договірної штрафної санкції у вигляді пені за порушення негрошового зобов`язання не суперечить чинному законодавству.
Таким чином, враховуючи, що відповідач мав поставити товар по 16.10.2023 включно, прострочення вказаного обов`язку почалось з наступного дня 17.10.2023, а відтак позивачем правомірно на підставі п.7.3. Договору нараховано до стягнення 141717,99  грн. пені у розмірі  0,1 % вартості товару, строк поставки якої порушений, за кожний день прострочення за період з 17.10.2023 по 19.02.2024.
Перевіривши розрахунок пені (а.с.5), суд апеляційної інстанції встановив, що розмір пені в сумі 141717,99 грн.  за період з 17.10.2023 по 19.02.2024 обрахований вірно, а тому заявлена позивачем сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування пені за невиконання відповідачем обов`язку з поставки товару, за період прострочення після дати закінчення строку Договору (з 26.12.2023 по 19.02.2024), з огляду на наступне.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином.
З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним, зокрема, в частині поставки товару, та звільнення від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання, яке мало місце під час дії договору, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування позивачем пені поза межами строку дії Договору за невиконання зобов`язання з поставки товару, яке мало місце під час дії Договору.
Вказана правова позиція узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 №910/9072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 у справі №927/333/17, від 13.06.2018 у справі №910/2153/17, від 13.02.2018 у справі №910/123/17.
Таким чином, за порушення строків поставки товару за договором поставки                             №01-012999-23 від 26.09.2023 правомірним буде нарахування пені за період з 17.10.2024 по 19.02.2024 в розмірі 141717,99  грн. 
З огляду на наведене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень ст.ст. 599, 631 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 232 Господарського кодексу України дійшов неправильного висновку про відмову в позові в частині стягнення пені, нарахованої поза межами строку дії Договору, а саме за період прострочення з 26.12.2023 по 19.02.2024 в сумі                    62985,77 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"  задовольнити, а рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 залишити без змін.
Згідно ч.14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на задоволення за результатами апеляційного перегляду вимог апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 12155,92  грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60  грн. підлягають покладенню на відповідача.   
Керуючись статтями 129, 269,     270,     273, 275,     276, 277,     281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"     на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн,      задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 в частині відмови у задоволенні стягнення пені в розмірі 62985,77 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 62985,77 грн задовольнити  та змінити розподіл витрат судового збору за подання позовної заяви. 
Резолютивну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 16.05.2024 у справі №906/216/24 викласти в наступній редакції:                                                  
« 1. Позов задовольнити.
 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" (12407, Житомирська обл., Житомирський рн., с.Березина, вул.Промислова, 9а, код ЄДРПОУ 42581594) на користь Приватного акціонерного товариства  Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 25, код ЄДРПОУ 00100227)
- 562372,98 грн. заборгованості;
- 141717,99  грн.  пені;
- 78732,22 грн.  штрафу;
- 21369,42 грн. процентів за користування грошовими коштами;
- 6201,85 грн.  інфляційних;
- 12155,92 грн.  витрат по сплаті судового збору.»
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  "СЕРВІСПРОМАЛЬЯНС ЮА" (12407, Житомирська обл., Житомирський рн., с.Березина, вул.Промислова, 9а, код ЄДРПОУ 42581594) на користь Приватного акціонерного товариства  Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 25, код ЄДРПОУ 00100227)  - 3633,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити видачу судових наказів Господарському суду Житомирської області.
5. Справу №906/216/24  повернути  Господарському суду Житомирської області.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "01" серпня 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.