ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6452/24 Справа № 212/4098/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов   Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                    Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Бондар Я.М.,
за участю секретаря           Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4098/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Годун Дарія Володимирівна, до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Годун Дарія Володимирівна,
на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Годун Д.В., звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів. 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року у відкритті провадження відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, врахувавши, що стягнення грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 було здійснено в процесі виконання виконавчого листа, виданого судом, і в силу ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії виконавця можуть бути оскаржені позивачем, як боржником, в порядку, передбаченому Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України дійшов переконання про відмову у відкритті провадження по справі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Годун Д.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, вважаючи, що суд першої інстанції може прийти до висновку, що приватним виконавцем неправомірно було винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника і позовні вимоги позивача мають бути задоволені, не погоджуючись з незаконними діями приватного виконавця Русецької ОО., ОСОБА_1 , ще у березні 2024 року звернувся до Дніпровського окружного адміністративного суду з такими самими позовними вимогами та з тих самих підстав до того самого відповідача. 18 березня 2024 року Дніпровський окружний адміністративний суд у справі № 160/6473/24 постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження по справі оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися відповідним місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства. 
Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній ним ухвалі, заявник посилається, що він має декілька позовних вимог, і саме це є позовними вимогами, а не скаргою, як вважає суд першої інстанції, а саме:
визнати дії приватного виконавця Русецької О.О. у зведеному виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 від 19 жовтня 2021 року неправомірними;
зобов`язати приватного виконавця Русецьку О.О. надіслати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення позивачу суми в розмірі 161 030,77 гривень;
стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області на користь позивача суму в розмірі 161 030,77 гривень;
стягнути з відповідача приватного виконавця Русецької О.О. суму судових витрат, а саме судового збору в розмірі 5 243,91 гривень.
Наполягає, що всі заявлені ним вимоги є виключно позовного характеру та повинні розглядатись на загальних підставах, як позовна заява, а не скарга, як вважає суд першої інстанції, бо жодна норма процесуального права України не передбачає стягнення коштів шляхом подачі скарги, а Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок та форму звернення до суду з такими позовними вимогами як у ОСОБА_1 .
Підсумовуючи зазначає, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи та застосовані норми матеріального права, які не узгоджуються з позовними вимогами ОСОБА_1 , що призвело до помилкової відмови у відкритті провадження по справі, що є грубим порушенням права доступу до правосуддя. 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до приватного виконавця замість звернення до суду в порядку оскарження рішень та дій виконавця за Розділом   VII ЦПК України. 
З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується та зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 2-4758/10, виданого 23 липня 2021 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 86 8472,19 гривень, судовий збір у розмірі 1700 гривень, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120 гривень.
Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні є ТОВ «Вердикт Капітал».
Позивач ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження (боржником).
В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено наступні постанови: від 26 жовтня 2021 року - про арешт майна боржника; від 26 жовтня 2021 року - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; від 26 жовтня 2021 року - про арешт коштів боржника; від 05 вересня 2023 року - про зняття арешту з коштів; від 05 жовтня 2023 року - про зняття арешту з коштів.
З відповіді АТ «УкрСиббанк» №11/28827 вбачається, що з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 стягнуто грошові кошти в розмірі 161030,77 гривень.
Звертаючись до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., позивач посилався на те, що неправомірні дії приватного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення, призвели до порушення його прав, у зв`язку з чим, окрім іншого, просить стягнути Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області на користь позивача суму в розмірі 161 030,77 гривень. 
У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
В апеляційній скарзі заявник посилається, що його вимоги є виключно позовного характеру та повинні розглядатися як позовна заява, а не скарга, оскільки жодна норма процесуального права України не передбачає стягнення коштів шляхом подачі скарги. 
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Правові норми, які регулюють відносини між державним виконавцем та іншими учасниками виконавчого провадження, містяться у Законі України «Про виконавче провадження».
Розгляд скарг на рішення, дії, або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та вирішення ряду питань виконавчого провадження за зверненнями його учасників, Законами України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу» віднесено до компетенції суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано Розділом VII ЦПК України.
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Інститут судового контролю (Розділ VII ЦПК України) має на меті контроль за дотриманням та поновленням порушених прав сторін виконавчого провадження.
Відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності.
Частиною 2 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України). Такі справи повинні розглядатись у позовному порядку шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Вказаними обставинами позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані.
Отже, оскільки Розділом VІІ ЦПК України визначено предмет оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а стягнення грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 було здійснено в процесі виконання виконавчого листа, виданого судом на виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в силу ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії виконавця можуть бути оскаржені ОСОБА_1 , як боржником, в порядку, передбаченому Розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». 
Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , судом першої інстанції було встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до приватного виконавця замість звернення суду в порядку оскарження рішень та дій виконавця, передбаченому Розділом VІІ ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків суду, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року колегія суддів апеляційного суду не вбачає. 
Суд першої інстанції не допустив порушень процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Годун Дарія Володимирівна, залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста