ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7826/24 Справа № 205/859/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д.        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У січні 2024 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України.
       В обґрунтування заяви посилалася на те, що є корінною українкою, яка народилася в м.Дніпрі (свідоцтво про народження від ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я « ОСОБА_2 (дівоче прізвище) « ОСОБА_3 »), її батьки, рідні сестри теж є українцями, і вона теж мала паспорт громадянки України, серії НОМЕР_1 , виданий Управлінням МВС України в Дніпропетровській області від 10 березня 2000 року. 
       При зверненні до ПФУ було з`ясовано, що її фото у паспорті було вклеєне коли їй було 44 роки та 3 місяці, а не в 45 років, та у 2020 році вона звернулася до територіального відділу ДМС Новокодацького відділу ДМС, але інспектор знищила її паспорт громадянки України, надавши роз`яснення, що на теперішній час фото до паспорту не вклеюють, а видають ID-картку, у зв`язку з чим вона сплатила послугу з його виготовлення і чекала один місяць, та прийшовши за ID-карткою начальник Новокодацького відділу ДМС ОСОБА_4 зазначив про помилкову видачу її попереднього паспорту, у зв`язку з чим він вважається недійсним, і тепер треба отримати паспорт громадянина росії в посольстві рф в м. Харкові, а потім вже паспорт громадянина України. 
       24 травня 2021 року вона отримала паспорт громадянина рф, після чого, 25 травня 2021 року звернулась до Новокодацького відділу ДМС для заміни його на український паспорт, але заступник керівника Новокодацького відділу ДМС ОСОБА_5 запропонувала зробити запит до рф на підтвердження її дівочого прізвища. 
       В 2021 р. їй потрібно було пройти авторизацію (ідентифікацію) підтвердження особи в банку для ПФУ, але через те, що паспорту громадянина України вже не мала, її пенсійну картку було заблоковано, і до тепер майже 2 роки вона не отримує своєї заробленої пенсії, відсутні засоби для існування. 
       В липні 2022 року вона отримала лист, з якого дізналася, що можливо було отримати громадянство без отримання паспорту рф виходячи з її територіального походження, тобто право на набуття громадянства України за народженням. 
       До теперішнього часу їй надходять величезні адміністративні штрафи за незаконне перебування на території України з посиланням на ч. ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», також є рішення №2 від 22.02.2023 р. про примусове видворення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. 
       Таким чином єдиним шляхом отримати громадянство є отримання судового рішення щодо встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки це необхідно їй для отримання паспорта громадянина України, тому просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: визначити (встановити) її належність до громадянства України, як особі, що більше 5 років на законних підставах проживає в Україні і народилась на території України до 24 серпня 1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України» та надати їй право на набуття громадянства України.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у м. Дніпропетровську народилась донька - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний запис №89.
       Матеріалами справи № 205/2150/23 (яка була витребувана з архіву суду) підтверджено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 15 жовтня 1977 року зареєстрували шлюб, про що зроблено запис №347, а прізвище дружини після одруження стало « ОСОБА_10 ».
       Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00031701132, який сформовано 17 липня 2021 року, судом встановлено, що 24 січня 1998 року укладено шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , актовий запис №37, де після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_13 », який 17 листопада 1998 року було розірвано, про що складено актовий запис №731, і зазначені відомості також підтверджуються довідкою №476/03-89 від 14 вересня 2004 року відділу реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Міністерства юстиції України та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 .
       З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 встановлено, що 10 березня 2000 року ОСОБА_1 було видано паспорт Управлінням МВС в Дніпропетровській області, а в паспорті зазначено, її місце народження: Україна, м. Дніпропетровськ та адресу її прописки: АДРЕСА_1 , з 22 травня 1997 року.
       Наявний в матеріалах справи дублікат картки фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 містить у собі відомості про його дату видачі – 20 вересня 2004 року.
       Також судом встановлено, що ОСОБА_14 з 19 червня 1997 року по 30 квітня 2010 року працювала у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод», що підтверджується копіями: трудової книжки НОМЕР_5 , архівною довідкою ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» №16.4/110 від 21 липня 2023 року та особистої архівної справи (карточки) працюючої ОСОБА_14 .
       В матеріалах справи також міститься Лист департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №5/5-321 від 24.11.2023 року, де зазначено про місце реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: АДРЕСА_2 з 22.05.1997 р. по теперішній час.
       Окрім того, в матеріалах справи наявна копія паспорта Російської Федерації 51№7176535, який видано 24 травня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації.
       Листом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за №П-177/6/1201-24 від 26.02.2024 року, повідомлено ОСОБА_1 , щодо її звернення щодо набуття громадянства України за територіальним походженням, наступне. Що неодноразово надавалися роз`яснення щодо подальших дій документування, а саме про те, що вона має право подати клопотання про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно ч. 1 ст. 8 Закону та був наданий вичерпний перелік. Та зазначено до п. 24 Порядку, щодо подання необхідного переліку документів. Проте, ОСОБА_1 не надано необхідних документів (документів підтверджуючих факт народження на території України до 24.08.1991 р., копій документів про зміну прізвища або інших персональних даних, копію паспорта громадянина рф з перекладом на українську мову та довідки про відсутність судимості на території країни громадянської належності), тому подана заява та копії документів не відповідають вимогам законодавства про громадянства України та розглянуті, як звернення.
       Листом відділу №7 у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за №П-16/6/1216-24 від 13.03.2024 року, повідомлено ОСОБА_1 , щодо її звернення щодо набуття громадянства України, наступне. Що неодноразово надавалися роз`яснення щодо подальших дій документування, а саме про те, що вона має право подати клопотання про набуття громадянства за народження згідно п.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянства України» та був наданий вичерпний перелік. Та зазначено до п. 24 Порядку, щодо подання необхідного переліку документів. Проте, ОСОБА_1 не надано необхідних документів, тому подана заява та копії документів не відповідають вимогам законодавства про громадянства України та розглянуті, як звернення.
       У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Матеріали справи не містять відмови ГУ ДМС України Дніпропетровської області ОСОБА_1 на її звернення щодо набуття громадянства України.
       Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.
       Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
       Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" № 223 5-III.
       Відповідно до статті 1 цього Закону, громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
       Згідно зі статтею 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
       Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
       Згідно ст. 6 Закону України "Про громадянство України", громадянство України набувається за територіальним походженням.
       Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства У країни, а також її неповнолітні діти реєструю ться громадянами України.
       Таким чином, встановлення належності до громадянства України за своїм змістом не є підставою набуття громадянства України: це є встановлення факту перебування особи у громадянстві України на момент визначення первісної сукупності громадян України.
       Встановлено, що 24.05.2021 року ОСОБА_1 отримала громадянство Росії та їй було видано паспорт громадянина Росії. Таким чином, заявник визначився з вибором громадянства та набув статус іноземця відносно законодавства України. Проте в подальшому з метою проживання на території України Заявник як громадянин росії так і не був документований ні посвідкою на постійне проживання ні паспортом громадянина України.
       Таким чином, встановлення належності до громадянства України після набуття громадянства іншої держави не буде породжувати для заявника юридичних насілдків. Разом з тим, заявник не позбавлений права набуття громадянства України, так, заявник має право набути громадянство України за територіальним походження.
       Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердж еним Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), згідно пунктів 1-3 якого для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.
       Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території Україниі перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а)заяву провстановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Держ авної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
       Пунктом 9 Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Держ авної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
       Згідно п. 44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української
       Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
       Відповідно до статті 24 Закону України "Про громадянство України", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, у тому числі, здійснює повноваження щодо встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.
       Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
       Суд розглядає справи про встановлення факту, що визначені статтею 315 ЦПК України, при цьому, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
       Тобто, заявник повинен довести суду, що встановлення конкретного факту для нього спричинить виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав.
       Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звернення до суду з приводу встановлення факту, що має юридичне значення, особі яка більше 5 років на законних підставах проживає в Україні і народилась на території України до 24 серпня 1991 р. з метою набуття громадянства України ОСОБА_1 не породжує для заявника правових наслідків.
       Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистого тлумачення норм матеріального права, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
       Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
       Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між учасниками справи, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
       Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: