ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 704/98/21		
Провадження № 22-ц/821/770/24		
категорія: 307000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.  
суддів: Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Діхтяренко Майї Валентинівни на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Дьяченка Д.О. в приміщенні Тальнівського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке отримане у спадщину,-

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

08 лютого 2021 року ОСОБА_4 звернулася до Тальнівського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, яке отримане у спадщину.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 . У встановлений законодавством строк, вказує позивачка, вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 
Крім неї, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 є його син ОСОБА_2 , який також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
До спадкової маси увійшли дві земельні ділянки, площею 1,6735 га та 1,7703 га, які знаходяться в межах с. Зеленьків Тальнівської ОТГ Черкаської області. 
Вказує, що вона запропонувала відповідачу здійснювати оформлення права власності кожному на окрему земельну ділянку, однак відповідач не виходить з нею на контакт, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Враховуючи викладені обставини, позивачка просила суд постановити рішення, яким поділити майно, отримане нею та відповідачем у спадок після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділивши ОСОБА_6 земельну ділянку (пай) площею 1,6735 га, що належала покійному чоловікові на підстав державного акту про право приватної власності на землю серії ЧР 14-09-916, яка знаходиться в адмінмежах Зеленьківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке отримане у спадщину – відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на момент звернення до суду не вчинила усіх дій з метою розподілу спадщини та не звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, а надана представником позивача постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2024 судом не прийнята до уваги в якості доказу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

20 березня 2024 року представник ОСОБА_7 - адвокат Діхтяренко М.В., вважаючи рішення суду необгрунтованим, постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, подала через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просить рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника позивача, зокрема, мотивована тим, що судом не було враховано постанову Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №219/13376/17.
Також судом не враховано, що основним критерієм у вирішенні аналогічних спорів є те, що під час винесення рішення не будуть порушені права жодної із сторін.
Запропонований спосіб вирішення спору не порушує права жодної і сторін, так як дві земельні ділянки мають рівну площу, знаходяться в межах однієї адміністративної одиниці та мають однакову вартість.
Вказує, що посилання суду на те, що ОСОБА_8 не вчасно подано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, не відповідає вимогам законодавства, так як вказана постанова лише підтверджує факт неможливості здійснення поділу майна в нотаріальних органах, а не наявність чи відсутність у позивача права на спадкове майно.
Ухилення зі сторони відповідача здійснити розподіл спадщини у позасудовий спосіб підтверджує і та обставина, що він жодного разу не з`явився в судове засідання, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений та не надав жодного заперечення на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме земельні ділянки площею 1,6735 га та площею 1,7703 га.
Спадкоємцями першої черги є дружина ОСОБА_1 та син – ОСОБА_2 .
Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена в Тальнівській державній нотаріальні конторі 15.04.2020 за №252/2020. 
Заяви про прийняття спадщини подали: син ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_4 , двоюрідна сестра ОСОБА_9 .

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
       Предметом даного спору є поділ майна, яке отримане у спадщину.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення ( ч. 1 ст. 1225 ЦК України).
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
  Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена в Тальнівській нотаріальній конторі 15.04.2020 за №252/2020. Заяви про прийняття спадщини подали : син ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_4 та двоюрідна сестра ОСОБА_9 .
До спадкової маси входять земельні ділянки площею 1,6735 га та 1,17703 га, що розташовані в межах с. Зеленьків Тальнівської ОТГ Черкаської області.
Отже, сторони у справі скористались своїм правом і звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.
Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що вона запропонувала відповідачу здійснити оформлення права власності на окрему земельну ділянку, проте відповідач ігнорує її прохання, тому вирішити питання добровільного розподілу спадкового майна в позасудовому порядку не можливо.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що з моменту відкриття провадження у справі (06.12.2021) до закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, в матеріалах справи була відсутня обгрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину чи відмова у розподілі спадщини між спадкоємцями; при цьому, судом не була прийнята як доказ постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
З моменту відкриття спадщини, сторони у справі як спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, набули право володіння та користування спадковим майном і набудуть право на розпорядження ним після оформлення спадщини.
Нормами чинного законодавства не встановлено строки для отримання свідоцтва про право на спадщину.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності – це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.
Встановлено, що спадковим майном є дві окремі земельні ділянки, які належать сторонам у справі на праві спільної часткової власності, проте, вони не дійшли згоди щодо розподілу спадкового майна в позасудовому порядку та позбавлені права на отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно відповідно до їх часток з виділенням кожному окремої земельної ділянки, саме тому позивачка ОСОБА_4 і звернулась до суду із даним позовом про поділ спільного спадкового майна.
Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила, передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. 
Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
               Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2024 року у справі №524/8320/21 .
Встановивши, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , є його дружина ОСОБА_4 , яка є позивачем у даній справі та його син ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, та їм належить по частині спірного нерухомого майна.
Оскільки вказані особи, як співвласники спадкового майна, що перебуває у спільній частковій власності, не вирішили в поза судовому порядку питання щодо поділу спадкового майна, ( не було укладено договору про поділ спадкового майна), та враховуючи, що сторонам по справі, як співвласникам належить не конкретна частина кожного із спірних об`єктів спадкового майна, а ідеальні частки прав власності на кожен об`єкт в цілому, тому, з урахуванням вимог статті 367 ЦК України,  поділ між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток із присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. 
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
 Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».
Предметом поділу спадкового майна є дві земельні ділянки площею 1,6735 га та 1,17703 га.
В матеріалах справи міститься Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1.17703 га та витяг із технічної документації про нормативно грошову оцінку даної земельної ділянки, яка становить 67 712,58 грн, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,6735 га та витяг із технічної документації про нормативно грошову оцінку даної земельної ділянки, яка становить 67 712,58 грн.
Із наведеного вбачається, що нормативно-грошова оцінка земельних ділянок становить 67 712,58 грн.
Крім того, вказані земельні ділянки є окремими об`єктами та поділ даних земельних ділянок є технічно можливим. 
Колегія суддів вважає, що оскільки сторони по справі є частковими співвласниками кількох різних самостійних об`єктів (земельних ділянок) і не досягли згоди щодо їх поділу в натурі в поза судовому порядку, та враховуючи, що нормативно грошова оцінка обох земельних ділянок становить однаковий розмір, а згідно норм Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, і площа обох земельних ділянок майже однакова, враховуючи, що позивач просить виділити їй меншу за площею земельну ділянку без стягнення грошової компенсації, тому колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_11 – адвоката Діхтяренко М.В. є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеним і дає підстави для скасування судового рішення з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу, скасовано рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення, підлягає зміні розподіл судових витрат, у зв`язку із чим із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_7 підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору, сплаченого в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 2 737,00 грн. (920,00 грн + 1 817,00 грн).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Діхтяренко Майї Валентинівни - задовольнити.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке отримане у спадщину - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке отримане у спадщину - задовольнити.
Здійснити поділ майна, отриманого ОСОБА_12 та ОСОБА_2 у спадок після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділивши ОСОБА_13 земельну ділянку (пай) площею 1,6735 га, що належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, серії ЧР 14-09-916, яка знаходиться в адміністративних межах Зеленьківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2 737,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                                                 О.В. Карпенко 

Судді                                         Л.І. Василенко        

                                               Т.Л. Фетісова