П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/259/24	

	    Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.	

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Лук`янчук О.В.,
суддів: Бітова А.І., Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024  року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з  позовом до військової частини НОМЕР_1 та просили:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачам виплат грошового забезпечення безвісно відсутнього сина молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 ;
-  зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення безвісті відсутнього сина ОСОБА_3 , від дня зникнення безвісті; 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10.08.2023 про виплату матеріальної допомоги  на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, на які набув право безвісно відсутній молодший сержант військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 ; 
- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10.08.2023 про виплату матеріальної про виплату матеріальної допомоги  на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, на які набув права безвісно відсутній молодший сержант військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 та надати їй відповідь.
В обґрунтування позову зазначалось, що позивачі  є батьками ОСОБА_3 , який  проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та в березні 2023 року зник безвісті. Позивачі звернулися до командування військової частини з приводу виплати їм грошового забезпечення належного сину, однак отримали відмову від військової частини. Також, в позові зазначається, що мати військового подавала рапорт від 10.08.2023 про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, але зазначений рапорт залишився без відповіді. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. 
Доводами апеляційної скарги  зазначено, що  відмова суду першої інстанції у задоволенні позовної заяви ґрунтується виключно на наявності у зниклого безвісті військовослужбовця повнолітньої доньки, проте апелянт  вважає, що суд першої інстанції дійшов помилково до таких висновків.
Апелянт зазначає, що у випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.
Також в апеляційній скарзі наголошується, що судом першої інстанції не надано правової оцінки позовним вимогам щодо не розгляду відповідачем рапорт ОСОБА_1 від 10.08.2023 р. про виплату матеріальної про виплату матеріальної допомоги  на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
04 червня 1999 року, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , про що відділом РАЦС міста Первомайська зроблено актовий запис №119. Від цих шлюбних відносин, ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька - ОСОБА_5 . Проте, 10 червня 2009 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі № 2-1676/09, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.
Після розірвання шлюбу, з 12 червня 2009 року  син позивачів - ОСОБА_3 повернувся проживати разом із своїми батьками до квартири АДРЕСА_1 , де офіційно зареєстрував вказане місце проживання у Первомайському МВ УМВС України в Миколаївській області.
В позовній заяві позивачі зазначають, що у інших шлюбних відносинах їх син, ОСОБА_3 більше не перебував, дітей, окрім повнолітньої доньки ОСОБА_5 також немає.
Судом встановлено, що з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_3 був мобілізований на захист держави та перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 у званні молодшого сержанта. 
Проте, 23 березня 2023 року, під час виконання бойового завдання із захисту України, неподалік села Богданівка Бахмутського району Донецької області, після бойового зіткнення з противником виявився безвісно відсутнім. 
За цих обставин, позивачі  27 березня 2023 року отримали від ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення сім`ї №262. 
29.03.2023 року інформацію про зникнення   ОСОБА_3 було внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин згідно відомостей про кримінальне провадження номер 12023152110000385.
На початку травня 2023 року, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884, позивачі  через ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулися до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення належного сину - зниклому безвісті ОСОБА_3 .
До заяви було додано: копія сповіщення сім`ї №262 від 27.03.2023 року, копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 , копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.06.2009 року у цивільній справі № 2-1676/09, довідку про склад сім`ї, довідки щодо реквізитів проведення операції поповнення карткового рахунку.
За результатами розгляду даної заяви та доданих документів, 20.09.2023 року, через ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачі отримали дві відповіді від військової частини НОМЕР_1 .
З відповіді командування військової частини НОМЕР_1 №3861 вбачається, що «документи направляються адресату для підготовки більш вичерпного переліку документів, які сприятимуть правомірному і своєчасному розрахунку із сім`ями військовослужбовців».
Крім того, зазначено наступне: «Шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано рішенням Первомайського міжрайонного суду Миколаївської області 10 червня 2009 року. За цей час сімейний статус молодшого сержанта ОСОБА_3 міг змінитися шляхом укладання нового шлюбу та народження дітей. Просимо долучити довідку, видану Міністерством Юстиції України про державну реєстрацію шлюбу, народження дітей, для встановлення, підтвердження або спростування наявності правонаступників на виплату грошового забезпечення в першу чергу.».
Також у відповіді йшлося про те, що «молодший сержант ОСОБА_3 має малолітню доньку ОСОБА_5 , 2003 р.н. У разі відсутності укладеного шлюбу після 2009 року, мати ОСОБА_5 2003 р.н. має законне право подати документи на виплату грошового забезпечення, нарахованого але недоотриманого до дня безвісти відсутності її колишнього чоловіка, як законний представник неповнолітньої дитини. Також ОСОБА_4 має право подати заяву про повну або часткову відмову у виплаті коштів на користь батьків. Заява несе характер майнового стану тому необхідно засвідчити її достовірність через нотаріальний відділ.».
В наступній відповіді командування військової частини НОМЕР_1 №3863 від 26.05.2023 року йшлося про помилковість зазначення у листі №3861 статусу доньки ОСОБА_5 як малолітньої дитини.
Далі, з метою усунення обставин, що стали підставою для відмови у виплаті грошового забезпечення, що викладені військовою частиною у листі №3861 та за отриманням довідки щодо державної реєстрації шлюбу та народження дітей позивачі звернулися до Первомайського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса).
Проте, керівник відділу повідомила, що зазначені відомості надати неможливо виходячи, зокрема, через те, що пошук актового запису в Державному реєстрі актів цивільного стану (далі - Реєстр) здійснюється за видом актового запису згідно з даними, які надав запитувач; Реєстр містить відомості про акти цивільного стану, що не прив`язані до однієї особи, тому не відображає та не фіксує родинні стосунки між особами.
Також, суд встановив, що у період, до отримання відповіді від військової частини на заяву щодо виплати грошового забезпечення, яка направлялася на початку травня 2023 року, ОСОБА_1 10.08.2023 року звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату їй матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, на які набув права її син, зниклий безвісти ОСОБА_3 , проте  будь-якої відповіді за результатами розгляду рапорту від 10.08.2023 року - не отримано.
Вважаючи таку бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною, позивачу звернулись до суду з цим позовом.
Встановлені  обставини справи  учасниками справи не заперечуються.
Суд першої інстанції розглядаючи справу та приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову дійшов висновку, що батьки безвісно відсутнього військовослужбовця мають право на отримання його грошового забезпечення за умови, якщо військовослужбовці  не перебувають у шлюбі або  не мають дітей, проте у справі, що розглядається ОСОБА_3 не перебуває у шлюбі, однак  має повнолітню дитину 2003 р.н.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У відповідності до частин 2-4    статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 6  статті 9 Закону № 2011-XII, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації.
Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (надалі - Порядок № 884).
Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому  законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Як вбачається з матеріалів справи, на початку травня 2023 року, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884, позивачі  через ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулися до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення належного сину - зниклому безвісті ОСОБА_3 .
До заяви було додано: копія сповіщення сім`ї №262 від 27.03.2023 року, копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3 , копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.06.2009 року у цивільній справі № 2-1676/09, довідку про склад сім`ї, довідки щодо реквізитів проведення операції поповнення карткового рахунку.
За результатами розгляду даної заяви та доданих документів, 20.09.2023 року, через ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачі отримали дві відповіді від військової частини НОМЕР_1 .
З відповіді командування військової частини НОМЕР_1 №3861 вбачається, що «документи направляються адресату для підготовки більш вичерпного переліку документів, які сприятимуть правомірному і своєчасному розрахунку із сім`ями військовослужбовців».
Разом з тим, як встановлено судом із дослідженої  відповіді відповідача  оформленої листом  від 26.05.2023р. за №3861, його  зміст не містить підстав для відмови, які наведені у п.5 Порядку №884, які є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню відповідачем.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за відсутності зазначення відповідачем в обов`язковому порядку підстав для відмови у виплаті позивачам грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який зник безвісти, відповідачем не дотримано процедури прийняття рішення, встановленої пунктом 5 Порядку №844, що не відповідає критеріям обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, колегія суддів встановила, що 10.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату їй матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, на які набув права її син, зниклий безвісти ОСОБА_3 , проте  будь-якої відповіді за результатами розгляду рапорту від 10.08.2023 року відповідачем не надано.
Таким чином колегією суддів встановлено протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , а саме щодо не дотримання  процедури прийняття рішення, встановленої пунктом 5 Порядку №844, під час розгляду заяви  позивачів від 15.05.2023 р. та щодо не розгляду заяви від 10.08.2023 р.
Що стосується позовних вимог позивачів в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачам  грошове забезпечення сина, який зник безвісти, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до вимог ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд  може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У разі задоволення позову суд може  обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів - п.10 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приймаючи до уваги все вищевикладене та враховуючи те, що судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи встановлено протиправність бездіяльності, виражену у неприйнятті військовою частиною рішення щодо виплати позивачам грошового забезпечення їх сина, через недотримання відповідачем процедури його прийняття, встановленої пунктами 5-7 Порядку №884, що, в свою чергу,  як наслідок,  у подальшому зобов`язує  відповідача повторно розглянути заяви позивачів про нарахування та виплату їм грошового забезпечення їх сина.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Передбачені п. 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Аналіз процитованих норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та п. 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.
В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.
У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.
Отже, з огляду на положення вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що першочергове право на виплачу грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). А особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частка лише за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
З огляду на викладене колегія суддів наголошує, що  у  ході розгляду  заяв  позивачів,  відповідачеві слід з`ясувати (перевірити) всі обставини щодо осіб, які мають право на отримання такого грошового забезпечення, які наведені у пункті 7 Порядку №884,  у тому числі, і щодо дотримання  прав, свобод і інтересів таких осіб, та прийняти відповідне законне рішення на власний розсуд з дотриманням  вимог пунктів 5-7 Порядку №884, а також з урахуванням правової оцінки, наведеної у даному судовому рішенні згідно до вимог абз.2  ч.4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що правильним способом захисту порушених прав позивачів буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 15.05.2023 р про нарахування та виплату їм грошового забезпечення їх сина та від 10.08.2023 р. про виплату матеріальної допомоги  на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, на які набув право безвісно відсутній їх син.
Згідно частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід скасувати, з прийняттям по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024  року - скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , виражену у неприйнятті рішення щодо виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками військовослужбовця ОСОБА_3 , грошового забезпечення, належного їх сину - військовослужбовцю ОСОБА_3 .
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , виражену у не розгляді заяви   ОСОБА_1 від 10.08.2023 р. про виплату матеріальної допомоги  на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, на які набув право військовослужбовець ОСОБА_3 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 15.05.2023 р. та від 10.08.2023 р. про нарахування та виплату  їм грошового  забезпечення їх  сина - військовослужбовця ОСОБА_3 , який має статус зниклого безвісти від 23.03.2023 р., з дотриманням приписів  пунктів 5-7 Порядку №884 та з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                                            Повний текст судового рішення виготовлений 30 липня 2024 року.  

Головуюча суддя:                                                                                   О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                      А.І. Бітов  

Суддя:                                                                                                      І.Г. Ступакова