П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 367/7570/23
Провадження № 22-ц/4815/802/24

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді
 
Рівненської області: суддя Жуковська О.Ю.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 24 квітня 2024 року
в м. Дубно Дубенського району Рівненської області
Повний текст рішення складено: 30 квітня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року в суд звернулося Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі -МТСБУ або товариство) про стягнення з ОСОБА_1 100 250 гривень. Мотивуючи свої вимоги, товариство покликалось на те, що 26 листопада 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю відповідача, який керував автомобілем Mercedes з номерним знаком НОМЕР_1 та автомобілем Hyundai, номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок пригоди обом транспортним засобам спричинено механічні пошкодження. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2021 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України. При цьому власник автомобіля Hyundaі звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та йому було визначено розмір шкоди і здійснено регламентну виплату як потерпілій особі. Так, відповідно до висновку №148/18 експертного автотоварознавчого дослідження відповідного автомобіля вартість його відновлювального ремонту склала 251 572,34 гривень. Разом з тим ліміт відповідальності на момент ДТП складав 100 000 гривень. Тому МТСБУ здійснило відшкодування в розмірі ліміту відповідальності та понесла 250 гривень витрат на збір документів. Отже, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач як особа, яка винна у настанні ДТП, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу спірні грошові кошти.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року МТСБУ в задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.
Суд попередньої інстанції дійшов такого висновку через недоведеність позивачем тих обставин, що дії відповідача були неправомірними, а між ними і шкодою існує безпосередній причинний зв`язок. Тобто враховано обставину недоведеності вини відповідача у заподіянні в ДТП шкоди як підставу для залишення вимог позивача без задоволення. 
На рішення суду товариством подано апеляційну скаргу, де вказувалося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що закриття кримінального провадження не є реабілітуючою обставиною, тобто не спростовує факт наявності вини особи в настанні ДТП. Наведений висновок закріплений усталеною судовою практикою, зокрема, в постановах Верховного Суду в справах № 335/8507/16-ц, № 910/71/16, № 927/623/18. Разом з тим ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі № 559/182/19 від 07 травня 2021 року встановлено вину ОСОБА_1 у настанні ДТП та зазначено, що він не заперечував щодо закриття провадження у справі за спливом строку давності притягнення до відповідальності, а, отже, визнав свою вину у скоєнні пригоди. Крім того, згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи № 3.1.-776/18 від 29 листопада 2018 року в кримінальній справі водій ОСОБА_1 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме п.п. 2.3.6, 12.3., 12.6. Зважав позивач на те, що у разі звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності як із нереабілітуючої підстави законодавство надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_1 не заперечував проти закриття провадження із відповідних підстав.
З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
У поданому відзиві відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін як законне і обґрунтоване. 
Відповідач покликався на те, що до суду не надано належних та достовірних доказів наявність його вини в спричиненні ДТП. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові за результатами перегляду справи про обвинувачення відповідача у пригоді зазначив, що суд першої інстанції в порушення норм Кримінального кодексу України встановив вину відповідача. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі – Закон) МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом.
Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
З ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2021 року вбачається, що 26 листопада 2017 року відбулася ДТП між автомобілем марки Mercedes-Benz E-290, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки Hyundai і130, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Вказаною ухвалою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. 
В мотивувальній частині ухвали суд зробив висновок про винність ОСОБА_1 у настанні ДТП і відповідно стягнув з нього як з винуватця судові витрати. 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду ухвалу Дубенського міськрайонного суду залишено без змін (а.с.5-9).
На день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Власником автомобіля Hyundai є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію т/з НОМЕР_3 (а.с.10).
На час ДТП автомобіль Hyundai був застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Провідна" відповідно до страхового полісу №АМ/1042376.
Згідно із висновком Державного підприємства "Експерт-Сервіс Авто" №148/18 від 14 травня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових склала 251 572,34 гривень (а.с.13-21).
25 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до МСТБУ із заявою про страховий випадок та виплату страхового відшкодування (а.с.31).
В подальшому товариством було сплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 100 000 гривень в межах страхового ліміту, зазначеного у полісі, що підтверджується Наказом та Довідкою МСТБУ №1 від 01 листопада 2021 року (а.с.34).
Відповідно до платіжної інструкції №994089 від 23 жовтня 2018 року МСТБУ було сплачено ДП "Експерт-Сервіс Авто" 250 гривень за послуги аварійного комісара (експерта) згідно з рахунку №233 від 07 вересня 2018 року (а.с.35).
Спірні відносини виникли з того приводу, що здійснення товариством відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не уклав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спонукає до відшкодування винуватцем в порядку регресу для МТСБУ виплаченої ним страхової суми третій особі. 
Разом з цим суд попередньої інстанції зважав на те, що постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року ухвалу Дубенського міськрайонного суду та ухвалу Рівненського апеляційного суду змінено в частині стягнення процесуальних витрат і віднесено судові витрати на рахунок держави замість стягнення їх з ОСОБА_1 . 
При ухваленні оскаржуваного рішення суд виходив із вказівки в мотивувальній частині постанови касаційної інстанції про те, що, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності, суд першої інстанції вдався до оцінки письмових доказів, показань потерпілої, свідків, на підставі яких констатував доведеність вини ОСОБА_1 у скоєні інкримінованого правопорушення, що суперечить засадам презумпції невинуватості та доведеності вини. Також урахував те, що згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності жодним чином не є тотожною визнанню вини та не може підтверджувати винуватість особи (а.с.62-65). 
Отжек, на думку суду попередньої інстанції, чинного судового рішення, в якому би була встановлена вина ОСОБА_1 у настанні ДТП, що спричинило збитки, не існувало.
Тому суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що дії відповідача, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто через недоведеність того, що відповідач є відповідальним за шкоду, завдану ДТП, яка мала місце 26 листопада 2017 року, а тому й через відсутність правових підстави для відшкодування ОСОБА_1 шкоди в порядку регресу.
Між тим, суд попередньої інстанції не врахував, що непритягнення водія до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.
Закінчення на момент розгляду справи про кримінального правопорушення строків давності та звільненні особи від кримінальної відповідальності, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є тим, що спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП, а, тим паче, в заподіянні матеріальної шкоди. 
Спір виник з деліктних зобов`язань, а цивільне законодавство в цих зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15, від 08.05.2018 у справі №922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15.
Тому встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом на загальних підставах.
Відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким відповідач був би притягнутий до відповідальності за скоєння ДТП, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу ст. 82 ЦПК України таке рішення є обов`язковим для суду, проте не є необхідним і у разі його відсутності вину в заподіянні шкоди може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновками певних експертиз.
Так, системний аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України регулюють відносини, що виникли зі спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу зазначену у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Норма статті 1187 ЦК України визначає особливим суб`єктом, відповідальним за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Зі статті 1188 ЦК України видно, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 , 26 листопада 2017 року, приблизно о 06 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем Меrcedes-Веnz Е-290, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 59Y7, рухаючись на автодорозі Київ-Чоп 400 км. + 750 м, зі сторони м. Львів в напрямку м. Рівне, порушив вимоги п.2.3.б),12.3,12.6. ґ) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив наїзд в задню частину автомобіля Нуndai 130, д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв біля правого краю на розгінно-швидкісній смузі руху. В результаті ДТП пасажир автомобіля Нуndаi 130 ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку із наслідками ДТП.
З висновку інженерно-транспортної експертизи № 3.1-776/18 від 29 листопада 2018 року у кримінальному провадженні з`ясовано, що водій ОСОБА_1 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: - п. 2.3.6. Тобто бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. -п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. -п. 12.6. ґ. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населенні пункти, позначенні знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю не більше 110 км/год. 
З висновку інженерно-транспортної експертизи № 3.1-776/18 від 29 листопада 2018 року у кримінальному провадженні видно, що в діях водія ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП. Окрім цього, водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом застосування гальмування або ж об`їзду перешкоди ліворуч по напрямку руху.
З протоколу огляду місця події від 26 листопада 2017 року вбачаються дійсні обставини механізму ДТП, контактування транспортних засобів, розташування транспортних засобів після пригоди, сліди юзу, осипи кузовних частин, автомобілів, погодні умови, напрямок руху керованого ОСОБА_1 автомобілем та зіткнення останнього з припаркованим на полосі розгону автомобілем.
Особливо важливою обставиною є те, що дане судове рішення залишено без змін після апеляційного перегляду справи та змінене лише в частині розподілу судового витрат судом постановою суду касаційної інстанції. 
Суд касаційної інстанції, відхиляючи доводи сторони захисту з приводу помилковості надання судом першої інстанції оцінки доказам та встановлення доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, зазначив, що допущені судами попередніх інстанцій порушення Кримінального процесуального кодексу України не є достатньою підставою для скасування судових рішень у відповідних частинах, оскільки не перешкодили та не могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з тим матеріали справи не містять жодних доказів того, що пошкодження автомобілю Hyundai завдано з вини його власника і між ними, його діями чи бездіяльністю, є причинно-наслідковий зв`язок.
Поготів, як достовірно з`ясовано судом, транспортний засіб потерпілого не рухався і перебував у режимі зупинки. 
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21), транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди).
Транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля).
Відповідачем, незважаючи на презумпцію вини заподіювача шкоди, в порядку, передбаченому положеннями статей 77, 78, 80, 81, 83 ЦПК України, не було надано зазначених доказів, доказів, які б спростовували спричинення його транспортним засобом пошкодження автомобілю Hyundai чи щодо визначеного розміру таких збитків. 
Отже, наявні підстави для покладення на нього саме цивільно-правової відповідальності за пошкодження автомобіля Hyundai, шляхом стягнення страхової суми в порядку регресу на користь МТСБУ.
Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Крім того, у чинній час настання ДТП редакції частині 40.3 статті 40, частині 41.4. статті 41 Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом ( z0259-06 ), для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Бюро за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.
У справі, що переглядається, установлено, що позивач на залучення аварійного комісара (експерта) витратив 250 гривень, а тому вбачаються підстави для задоволення вимоги про стягнення цих витрат з відповідача.
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним. 
Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про задоволення позову відповідно до підпунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити
Скасувати рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року. 
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 100 250 (сто тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України; адреса місцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ; код ЄДРПОУ 21647131.
       Відповідач: ОСОБА_1 : адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий:                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                                 С.О. Гордійчук

                                                                               Н.М. Ковальчук