ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1426/22
Провадження № 22-ц/4820/1322/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        представника позивача         ОСОБА_1 ,
               представників відповідача         ОСОБА_2 ,
                        ОСОБА_3 ,
                        ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_5 до Хмельницької обласної прокуратури, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної прокуратури, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат.
ОСОБА_5 вказав, що постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року у справі №686/30061/18 змінено судові рішення місцевого та апеляційного судів і стягнуто з Державного бюджету України на його користь 904 695 грн 60 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди. Суд присудив позивачу майнову шкоду за те, що протягом 2002-2004 років внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та державної виконавчої служби він був позбавлений права власності на 1 320 338 штук простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» номінальною вартістю 330 084 грн 50 коп. 13 серпня 2021 року Державна казначейська служба України виконала постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року та перерахувала на його банківський рахунок указану суму відшкодування. Оскільки виконання грошового зобов`язання прострочено з 23 березня 2004 року по 12 серпня 2021 року (6 351 день), то позивачу має бути сплачено 472 251 грн 10 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 3 787 534 грн 77 коп. інфляційних втрат від знецінення коштів.
За таких обставин ОСОБА_5 просив суд стягнути з Державного бюджету Україна на свою користь три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 472 251 грн 10 коп. та нараховані на суму грошового зобов`язання інфляційні втрати у розмірі 3 787 230 грн 27 коп., а всього – 4 259 481 грн 37 коп.
У січні 2024 року ОСОБА_5 змінив свої вимоги та просив стягнути з Державного бюджету Україна на свою користь 24 984 грн 47 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 94 574 грн 77 коп. інфляційних втрат за період з 10 вересня 2020 року до 12 серпня 2021 року (336 днів).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2024 року позов задоволено.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 24 984 грн 47 коп. та нараховані на суму грошового зобов`язання інфляційні втрати у розмірі 94 574 грн 77 коп.
Суд керувався тим, що держава прострочила виконання рішення суду про відшкодування майнової шкоди, внаслідок чого вона має сплатити ОСОБА_5 проценти від простроченої суми та інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга Міністерства юстиції України мотивована тим, що рішення суду про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 майнової шкоди за своєю правовою природою є рішенням про безспірне списання бюджетних коштів. Таке списання коштів здійснюється органами Державного казначейства України в межах бюджетних асигнувань і призначень, а також у порядку черговості. Відтак у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Крім того, ОСОБА_5 пред`явив позов до Міністерства юстиції України як до неналежного відповідача.
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України в порядку безспірного списання коштів у межах бюджетних призначень і бюджетних асигнувань, а також у порядку черговості надходження таких рішень до органів Казначейства. Виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/30061/18 від 9 червня 2020 року про стягнення на користь ОСОБА_5  904 695 грн 60 коп. виконаний 13 серпня 2021 року. Чинне законодавство не встановлює строк для виконання такого рішення суду та не передбачає можливість нарахування процентів від простроченої суми та інфляційних втрат після його виконання. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу виконання судового рішення, а тому до них не можуть бути застосовані норми, які передбачають гарантії держави за порушення строку сплати бюджетних коштів і цивільно-правову відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Державна казначейська служба України не мала можливості виконати судове рішення за рахунок інших бюджетних програм, оскільки це б призвело до перевищення службових повноважень і нецільового використання бюджетних коштів. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_5 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.
Хмельницька обласна прокуратура не висловила своєї позиції щодо апеляційних скарг.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року (справа №686/30061/18) стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 завдану майнову шкоду в сумі 945 227 грн 22 коп. Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року змінено. Мотивувальну частину рішення викладено в редакції цієї постанови та зменшено стягувану на користь ОСОБА_5 суму відшкодування до 904 695 грн 60 коп. В решті рішення суду залишено без змін. Судові витрати Державної казначейської служби України, Хмельницької обласної прокуратури, Міністерства юстиції України з оплати судового збору за подання апеляційних скарг компенсовано кожному за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року змінено. Резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції викладено у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 904 695 грн 60 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити». В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року, в його незміненій частині, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2020 року залишено без змін.
9 червня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області на підставі зміненого рішення від 7 травня 2019 року видав виконавчий лист №681/30061/18 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 суму відшкодування шкоди у розмірі 904 695 грн 60 коп. Того ж дня ОСОБА_5 подав цей виконавчий лист Головному управлінню Державної казначейської служби України у Хмельницькій області для виконання.
13 серпня 2021 року вказану суму відшкодування зараховано на банківський рахунок ОСОБА_5 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Як унормовано частиною п`ятою статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 ЦК України).
В силу статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 3 Закону України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі – Закон №4901-VI) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів.
У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного у частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону №4901-VI).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі – рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 (далі – Порядок).
Згідно з пунктом 47 Порядку безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством, у тому числі, на підставі поданих  органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником.
Із положень пункту 48 Порядку слідує, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, у строки, встановлені договором або законом. Одним із наслідків прострочення боржником зобов`язання є стягнення з нього інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Виконання рішення суду про стягнення з державного бюджету на користь стягувача грошових коштів, у тому числі коштів із відшкодування шкоди, здійснюється органами Державної казначейської служби України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з відповідного рахунку, передбаченого для забезпечення виконання такого рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2023 року (справа №686/7081/21) зазначила, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону №4901-VI).
З огляду на цей припис прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Отже, припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Інший підхід до визначення моменту початку прострочення держави у спірних правовідносинах (наприклад, ототожнення такого моменту з датою вчинення делікту чи датою набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з держави відшкодування) може зумовлювати недобросовісну поведінку стягувача (зокрема неподання ним впродовж тривалого часу виконавчого документа до органу ДКС України задля отримання можливості додатково стягнути з держави 3% річних та інфляційні втрати).
Таким чином, у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача – кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону №4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.
Зібрані докази вказують на те, що у період з 10 вересня 2020 року (наступна дата після спливу трьох місяців від пред`явлення позивачем виконавчого документа до виконання органу Казначейства) та до 12 серпня 2021 року (дата напередодні виконання рішення суду органом Казначейства) держава не виконала змінене рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року у справі №686/30061/18) і прострочила виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що держава має нести цивільно-правову відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, та сплатити ОСОБА_5 проценти від простроченої суми та інфляційні втрати.
Розмір інфляційних втрат і процентів від простроченої суми, а також період їх нарахування, визначені судом правильно та не оспорюється відповідачами.
Посилання Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України на відсутність підстав для нарахування ОСОБА_5 інфляційних втрат і процентів від простроченої суми, а також про незастосування норм статті 625 ЦК України та Закону №4901-VI до спірних правовідносин, суперечать вимогам чинного законодавства.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини та порядок розгляду справи. Доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Статтею 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
В силу частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з частиною другою статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад.
Із положень частини четвертої статті 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.
За змістом вищевказаних правових норм стягнення процентів від простроченої суми та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання державою грошового зобов`язання проводиться за рахунок коштів державного бюджету.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі, тому боржником зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.
В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21).
ОСОБА_5 вказав відповідачами за вимогами про стягнення процентів від простроченої суми та інфляційних втрат Хмельницьку обласну прокуратуру, Міністерство юстиції України та Державну казначейську службу України, хоча суб`єктом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак і стороною у спорі є держава, а не зазначені органи, які є лише представниками держави у спірних правовідносинах.
Отже, твердження Міністерства юстиції України про те, що ОСОБА_5 пред`явлено позов до неналежного відповідача, не заслуговують на увагу.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2024 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       І.В. П`єнта

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Приступа Д.І.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 30