РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року 
м. Рівне
Справа № 559/1057/24
Провадження № 22-ц/4815/934/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
судді доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: -  Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Рідченко Марією Володимирівною на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 травня 2024 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
       
в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позов обгрунтовано тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрвоано 27 грудня 2023 року Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 317. 
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На даний час донька проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області. 
Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 
Він є працездатним, фізично здоровим, інших утриманців немає, офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем. Його дохід є стабільним та достатнім, щоб надавати матеріальну допомогу дитині, як того вимагає закон. 
Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття.
31 травня 2024 року представником відповідача – адвокатом Рідченко М.В. до суду першої інстанції було подано клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_2 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 08.01.2024 та знаходженням у зоні бойових дій. 
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.05.2024 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
Ухвалу обґрунтовано тим, що жодний з доказів обгрунтування клопотання про зупинення провадження не свідчить про те, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.
Окрім того, ОСОБА_2 має адвоката, що представляє його інтереси у цій справі.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Ураховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, свій обов`язок щодо утримання неповнолітньої доньки належним чином не виконує, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Рідченко М.В. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, так як судом не було з`ясовано усіх фактичних обставин справи, порушено норми процесуального права та не зупинено провадження у справі, у зв`язку з чим неналежно досліджено і не надано відповідної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вважає, що дочка не є його рідною дитиною, у зв`язку з чим шлюб між ним та позивачем є формальним.
Не заперечує, що дитина потребує належного утримання, проте він не повинен утримувати дитину, батьком якої не являється.
У довідці ТВО командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.04.2024 року вказано, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 08.01.2024 року.
Ураховуючи те, що відповідач бажав особисто бути присутнім при розгляді даної справи, мав намір надати суду свої пояснення та доводи по суті справи щодо свого батьківства, з`ясувати дані обставини у позивача, тому до суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із мобілізацією та перебуванням його у складі ЗСУ до звільнення з військової служби.
Лише 06 червня 2024 року відповідач зміг отримати довідку, видану ТВО командира ВЧ НОМЕР_1 , у якій зазначено, що солдат ОСОБА_2 дійсно, в період з 04.02.2024 року по 06.06.2024 року (включно) брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Донецькій області, Покровському районі, Очеретинській селищній територіальній громаді, Харківській області, Ізюмському районі, Борівській селищній територіальній громаді.
Проте суд першої інстанції не перевірив цього факту та прийшов до хибного висновук про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та задоволення позовних вимог.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Розглянути клопотання про зупинення провадження у справі від 31.05.2024 року та зупинити провадження у цій справі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2023 (а.с. 5). 
У свідоцтві про народження дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 ,сторони зазначені батьками.  
Згідно довідки про склад сім`ї №162 від 21.03.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.
За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні як права, так і обов`язки щодо дитини.
Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з потреб, віку дитини, матеріального становища сторін, та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи і вимогам закону.
Так, суд належним чином оцінив надані сторонами докази на підтвердження існування обставин, які враховуються при визначенні аліментів відповідно до статті 182 СК України.
Відповідач є особою працездатного віку, доказів матеріального стану, які б вказували на його неможливість сплати аліментів на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням суду ним не надано та такі в матеріалах справи відсутні.
Сумніви апелянта у його батьківстві відносно ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки даний факт не спростовано ним у встановленому законом порядку.
Що стосується зауважень відповідача про незаконність ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, колегія суддів вважає їх безпідставними.
Суд правомірно не зупинив провадження у справі, оскільки, надана ОСОБА_2 довідка на час розгляду справи судом першої інстанції не містила інформації про виконання ним бойових завдань у зоні бойових дій.
Окрім того, судом вірно зазначено, що підстави для зупинення провадження відсутні, оскільки відповідач має адвоката, що представляє його інтереси у цій справі.
Таким чином, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Рідченко Марією Володимирівною залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 травня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.