ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5277/23  Номер провадження 22-ц/814/2526/24	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2024 року 	м. Полтава	

 Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2024 року по справі  за позовною заявою ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні,- 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Назаренко В.В. звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути компенсацію вартості 3/8 частки автомобіля у розмірі 96613,44 грн. та припинити право на частку у спільному майні.
В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 є власником 3/8 частки автомобіля Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 . 
Вказував, що власником 5/8 частки автомобіля є ОСОБА_1 . Вартість транспортного засобу складає 257 635 грн., що підтверджується висновком експертного транспортно -товарознавчого дослідження № 109, складеного 19.06.2023 року судовим експертом Сумцовим С.С. 
Враховуючи те, що вказаний автомобіль є неподільним майном та знаходиться у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука позов ОСОБА_2   до  ОСОБА_1  про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні – задоволено.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 3/8 частки автомобіля Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 у розмірі 96613,44 грн., судові витрати: у повернення сплаченого судового збору 1610,40 грн. витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., витрати за експертний висновок у розмірі 1500 грн.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.09.2023 року шляхом зняття заборони відчуження транспортного засобу марки Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . 
Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення районного суд скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в нього на утриманні перебуває його неповнолітня донька, на даний час від є фізичною особою - підприємцем, але не отримує доходів від підприємницької діяльності.
Вказує, що не має можливості сплатити компенсацію за частку автомобіля.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні сторони та представник позивача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевим судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 березня 2023 року, яке набрало законної сили, крім іншого, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 3/8 частки автомобіля Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .
Власником 5/8 частки автомобіля є ОСОБА_1 .
Згідно висновку експертного транспортно - товарознавчого дослідження № 109, складеного 19.06.2023 року судовим експертом ОСОБА_3 вартість автомобіля Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 складає 257635, 85 грн.
Задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що оскільки спільна річ є неподільною, а позивач надала згоду на присудження грошової компенсації замість її частки, вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується із таким висновок районного суд з огляду на наступне.
У відповідності до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 березня 2023 року, яке набрало законної сили, крім іншого, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 3/8 частки автомобіля Honda Civic, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .Таким чином, спірний автомобіль перебуває у спільній частковій власності сторін у справі за рішенням суду.
У відповідності до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Враховуючи викладене районний суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки спільний автомобіль є неподільною річчю, а позивач надала згоду на отримання грошової компенсації за свою частку майна, наявні підстави для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги щодо неможливості відповідачем сплатити компенсацію за частку автомобіля не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За приписами ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2статті 77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
Згідно з частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті  76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Положеннями частини 2статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою  статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів в процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, щоб реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Разом з тим відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що він не має можливості сплатити компенсацію за частку автомобіля.
Таким чином, судом першої інстанції в цій частині ухвалено рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права, підстав для скасування по суті спору не вбачається.
Разом з тим, стягуючи з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., районний суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу на його адресу попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог.
У додатковій постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу. Враховуючи дані обставини, колегія суддів вважає, що у стягнені витрат на правову допомогу слід відмовити.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2024 року по суті спору - залишити без змін.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 квітня 2024 року в частині розподілу витрат на правову допомогу - скасувати.
Ухвалити в цій часині нове рішення, яким у стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2024 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна