Справа № 350/251/24 
Провадження № 22-ц/4808/1032/24
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
               головуючого судді:        Баркова В. М.,
       суддів:                Девляшевського В. А.,
       Луганської В. М.,
               секретар                Гудяк Х. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Бурак Богдан Васильович на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року, в складі судді Пулик М. В., ухвалене в селищі Рожнятів Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивачка  ОСОБА_1  звернулась до суду із позовом до відповідача  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.
В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2001 року. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2023 року шлюб було розірвано. Від спільного подружнього життя мають трьох синів, неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою. Посилаючись на те, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а також на те, що  ОСОБА_2  є здоровим, працездатним, тривалий час працює на сезонних роботах в Республіці Польща, та інших дітей на утриманні не має, просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також понесені судові витрати у справі.
Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2024 року позов  ОСОБА_1  задоволено.
У квітні 2024 року  ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 рокупозов задоволено частково.
Вирішено стягувати з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 лютого 2024 року і до повноліття дітей.
Виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бурак Б. В., посилаючись на неналежну оцінку судом доказів, які мали істотне значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд частково задовольняючи позов, посилався на заяву відповідача про його неплатоспроможність сплачувати аліменти, у зв`язку з тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи. При цьому, судом не враховано того, що відповідач є працездатним, тривалий час працює на сезонних роботах в Республіці Польща, в тому числі перевізником, у зв`язку з чим отримує стабільно високий дохід. 
Крім того, визначений судом розмір аліментів, не відповідає потребам дітей та не забезпечує дітям гідний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, оскільки слід враховувати, що тільки вартість харчування у закладі освіти для обох дітей складає близько 100 грн. на день, що в місяць становить близько 2 000 грн.
Враховуючи наведене просить апеляційну скаргу задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Ошуст С. посилається на те, що мотиви апеляційної скарги є безпідставними, надуманими та не підтверджуються відповідними належними доказами та не спростовують законності рішення суду першої інстанції, яке прийняте з правильним застосуванням та дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року без змін.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки  ОСОБА_1  та її представника адвоката Бурака Б. В., які просили скаргу задовольнити, пояснення представника відповідача адвоката Ошуста С. Є., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,8). 
Відповідачем надані докази того, що він має незадовільний стан здоров`я, має інвалідність ІІ групи, часто хворіє (а.с. 25-36).
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст. 180-183, 191 СК України, врахувавши, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно на кожну житину.
Проте з висновком суду першої інстанції в частині способу стягнення аліментів апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років – 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років – 3 196 гривень; працездатних осіб – 3 028 гривень.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Проте, при визначені способу стягнення аліментів, суд першої інстанції не врахував наступне.
Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Визначаючи розмір аліментів у частці від всіх видів заробітку (доходу), місцевий суд, не врахував, що відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері або батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, та незважаючи на те, що позивач просила стягувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі, стягнув аліменти у частці від доходу. Мотиви, з яких він виходив, визначаючи спосіб стягнення аліментів у частці від доходу, суд першої інстанції в рішенні не навів.
Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
З вказаних норм закону вбачається, що спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає.
Проте, суд першої інстанції без врахування вказаних норм закону, що підлягали до застосування, вийшовши за межі позовних вимог, з власної ініціативи визначив спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Частина 3 статті 181 СК України встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не пов`язує з цим працездатність чи безробіття відповідача.
Отже, спосіб стягнення аліментів на дитину та його вибір законодавець залишив за позивачем, а тому суд не повинен був стягувати аліменти у частці від доходу, оскільки така вимога суперечить чинному законодавству.
Виходячи із зазначених положень, визначення способу стягнення аліментів належить стягувачу аліментів. Присудження аліментів у частці від доходу залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі).
Таким чином, суд першої інстанції, порушив норми матеріального права та вийшов за межи позовних вимог, оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, і самостійно обрав інший спосіб стягнення аліментів, ніж просив позивач, що суперечить принципу диспозитивності, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, колегія суддів виходить з того, що відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження фінансової забезпеченості відповідача (скрутного матеріального становища) не може свідчити про відсутність можливості надання утримання неповнолітніх дітей та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.
Посилання відповідача на поганий стан здоров`я на основі поданих ним документів не свідчить про неможливість останнього працевлаштуватися або виконувати будь-яку роботу, маючи на меті отримання доходу, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні докази. Зокрема, доказів того, що працездатність відповідач обмежена. Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього стану здоров`я, який перешкоджає працевлаштуванню та наявності протипоказань до виконання певних видів робіт, наявності матеріальних витрат, пов`язаних із лікуванням.
Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, відповідач не надав. Крім того, відповідач не надав інформації, що його дохід змінився та він не має можливості оплачувати аліменти.
Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, врахувавши, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи, але за станом здоров`я не має обмежень щодо виконання будь-яких робіт, а також те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не має реальної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх синів, з нього підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09 лютого 2024 року і до повноліття дітей.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави у відповідності до ч. 6 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог у розмірі 1 038 грн. 11 коп. та подачу апеляційної скарги в розмірі 1 557 грн. 17 коп., а разом – 2 595 грн. 28 коп.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бурак Богдан Васильович – задовольнити частково.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09 лютого 2024 року і до повноліття дітей.
Стягнути з  ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі 2 595 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 28 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Судді:                                                                В. М. Барков

       В. А. Девляшевський

       В. М. Луганська