Справа № 127/39039/23
Провадження № 22-ц/801/1720/2024
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

03 вересня 2024 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Хващевської Людмили Володимирівни
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О.О., повний текст якого складено 24 червня 2024 року
у справі № 127/39039/23 
за позовом ОСОБА_1 (позивач)
до ОСОБА_2 (відповідач)
за участі органу опіки та піклування Вінницької міської ради 
про позбавлення батьківських прав, - 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в місцевий суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018 розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2017 з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини даного віку. На день подачі позову до суду заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Вказує, що відповідач не провідує дітей, після народження другої дочки не забрав їх з дитиною з пологового будинку, не приймав участі у влаштуванні дитини до садочка, школи, гуртків тощо. Відповідач взагалі не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину.
У 2020 вона вимушена була звертатись до правоохоронних органів із заявою про те, що відповідач погрожував їй, телефонуючи на мобільний.
Обидві дочки відвідують КЗ «Вінницький міський палац дітей та юнацтва імені Л. Ратушної» і мають можливість з колективом подорожувати країнами світу з концертами. В серпні 2023 відповідач дав нотаріально посвідчену згоду на виїзд старшої дочки за межі України, водночас щодо молодшої дочки такої згоди не дав. Дитина втратила можливість подорожувати з танцювальним колективом різними країнами і виступати.
Вона самостійно утримує молодшу дитину, купує їй одяг, взуття, інші необхідні речі, займається її вихованням. За час відвідування садочка та навчання дитини відповідач жодного разу не відвідав ці заклади і не поцікавився її навчанням та вихованням. Відповідач не водить дитину в навчальні заклади чи на відпочинок. Не займається оздоровленням дитини, не возить дитину на море чи в Карпати. Більше того, відповідач навіть не телефонує, не вітає дитину з днем народження та іншими святами, тобто взагалі не цікавиться дитиною. 
Всім цим (матеріальним забезпеченням, оздоровленням, навчанням, вихованням, проведенням дозвілля тощо) займається виключно позивач ОСОБА_1 
Дочка з батьком ніколи не бачились. Дитина не знає свого біологічного батька. Дитина знає, що відповідач, який зображений на фото, є батьком старшої дочки, оскільки саме старша дочка ОСОБА_3 його зображення показувала меншій дочці ОСОБА_4 .
Вважає, що має місце повне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, свідоме нехтування ними, а тому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
08 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Хващевську Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про задоволення вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відмова в задоволенні позову суперечить інтересам дитини. Сплата відповідачем мінімального розміру аліментів і участь в судових засідань з розгляду справи, не свідчить про його бажання приймати участь у житті дитини.
Крім того, вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог. На думку апелянта відповідачем не надано достатньо доказів про зацікавленість життям дитини, а також про те, що позивач будь-яким чином здійснювала перешкоди у спілкуванні з нею.
Відповідач не довів зміну поведінки щодо доньки, прагнення до належного піклування про неї, не спростував, що свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. З моменту звернення до суду з цим позовом відповідач також не проявив будь якого вчинку, який свідчить про намагання піклуватись про дочку.
А сам факт заперечення проти позову не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку щодо неї.
Звертає увагу на те, що донька як не знала свого батька з моменту народження, так і не познайомилась з ним під час судового розгляду справи, оскільки батько не проявив жодних дій для цього.
Наголошує в апеляційній скарзі про те, що відповідач вкотре позбавив молодшу доньку участі у танцювальному конкурсі, що проходить за межами України, не надавши відповідну згоду, що також суперечить інтересам дитини.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу суду відповідачем не поданий, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 25 липня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Хващевська Л.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Крейдін В.О. вимоги апеляційної скарги не визнали. В судовому засіданні відповідач пояснив, що бажає відновити відносини з дочкою, проте зустрічається зі спротивом з боку колишньої дружини й не бажає входити в конфлікт із нею.
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю - позивачем по АДРЕСА_1 . 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2017 з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки усіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2017.
Станом на 31.12.2023 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача ОСОБА_2 згідно виконавчого листа № 127/3460/17 від 01.03.2018 відсутня, що підтверджується довідкою Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.01.2024 № 14016. 
Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.07.2017 № 1698 ОСОБА_2 встановлено такий порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щонеділі з 11-00 до 19-00 год. Зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2023, яке набрало законної сили, у порядку поділу спільного майна подружжя визнано 1/2 частину квартири по АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) за ОСОБА_1 та 1/2 частину квартири по АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) за ОСОБА_2 .
Із довідки КЗ «ДНЗ № 13 ВМР» від 06.09.2022 № 39 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідувала КЗ "ДНЗ №13 ВМР" з вересня 2022 по травень 2023. Зі слів вихователів, які працювали на той час з дитиною, ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся в дитячому садочку, не відвідував освітні та виховні заходи (батьківські збори, святкові ранки, спортивні змагання тощо), не цікавився новинами, подіями, що відбувались у дошкільному закладі. За період перебування дитини у дошкільному закладі її вихованням займалася мати ОСОБА_1 , баба ОСОБА_5 та дід ОСОБА_6 , а саме: приводили та забирали дитину з дитячого садка, відвідували батьківські заходи (збори, круглі столи, святкові ранки), приймали активну участь у "житті групи" (допомагали проводити ремонтні роботи, упорядковувати територію закладу).
Згідно довідки Комунального закладу "Вінницький ліцей № 6" Департаменту освіти Вінницької міської ради від 14.09.2023 №01-12/801 дитина ОСОБА_4 , дійсно, навчається в Комунальному закладі "Вінницький ліцей № 6" в 1 класі в 2023-2024 навчальних років.
З довідки КЗ "ВМ ПДЮ ім. Л. Ратушної" від 21.09.2023 № 287 вбачається, що ОСОБА_4 дійсно навчається в Народному художньому колективі України ансамблі танцю "Радість" КЗ "ВМ ПДЮ ім. Л. Ратушної" з 2020. Вихованням дитини постійно займається її мати ОСОБА_1 . Вона регулярно приводить дитину на заняття та забирає після занять, відвідує батьківські збори та концертні виступи колективу, цікавиться успіхами дитини. Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 дитину на заняття не приводив, батьківські збори не відвідував, життям дитини не цікавиться. 
Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениці 1-Є класу КЗ "Вінницький ліцей № 6" від 29.01.2024 № 01-12/39 вихованням дитини ОСОБА_4 займається її мати ОСОБА_1 . Вона регулярно приводить дитину на заняття та забирає після занять. ОСОБА_1 підтримує постійний зв`язок з класним керівником, цікавиться навчальною діяльністю дитини, відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 дитину на заняття не приводив, батьківські збори не відвідував, навчальною діяльністю дитини не цікавився. 
За змістом акту директора МКП "УК "Київська" ОСОБА_7 від 01.02.2024 ОСОБА_2 з народження ОСОБА_4 ніколи не відвідував дитину за місцем її проживання, не цікавився побутовими умовами проживання дитини та не приймав участі у її вихованні. Вихованням дитини мати ОСОБА_1 займається самостійно. Матері допомагають і беруть активну участь у вихованні дітей баба ОСОБА_5 та дід ОСОБА_6 . Дитина відвідувала садочок, зараз ходить до школи, а також відвідує гуртки. Освітній процес дитини організовано і забезпечено матір`ю. 
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП "ЦПМСД № 4" від 20.09.2023, лікарем ОСОБА_8 на підставі записів лікарів, що спостерігали дитину попередньо, в електронній та паперовій історії розвитку дитини зафіксовано, що візити до лікаря з дитиною відбувались з матір`ю ОСОБА_1 . Отримання призначень, контроль виконання призначень лікаря, профілактичні щеплення відбувались в присутності виключно матері дитини ОСОБА_1 .
За інформацією КЗ "ВМ ПДЮ ім. Л. Ратушної" від 28.02.2024 № 47, у період з 18.08.2023 по теперішній час Народний художній колектив ансамбль танцю «Радість» брав участь у фестивалі в Республіці Польща у вересні 2023. До списку учасників фестивалю було включено дітей середнього та старшого віку. ОСОБА_4 , 2017 р.н., є вихованкою молодшої групи ансамблю. У 2024 Народний художній колектив ансамбль танцю «Радість» планує брати участь у фестивалях у Туреччині, Литві, Латвії, Албанії, Франції, Польщі, Італії та Фінляндії. До списку учасників фестивалю будуть включені діти різних вікових категорій, які мають закордонні паспорти та батьки яких оформлять відповідні заяви у нотаріуса. Керівники ансамблю готові включити ОСОБА_4 , 2017 р.н. (група молодшого віку), до списку дітей, які відвідають один з фестивалів. Для організації участі у фестивалі, батькам ОСОБА_4 необхідно оформити відповідну заяву у нотаріуса, де вказати керівників ансамблю, які будуть супроводжувати групу.
Згідно відповіді на запит приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенка Ю.Д. від 21.11.2023 вих. № 84/01-16 18.08.2023 до нього звернулася ОСОБА_1 з проханням підготувати заяви про дозвіл батьків на виїзд за кордон малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та засвідчити справжність підписів на цих заявах. Ним були підготовлені дві заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , одна з яких - про згоду виїзд до Польщі їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а інша - про згоду на виїзд до багатьох країн світу їх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у складі ансамблю "Радість".  Першу заяву (щодо виїзду ОСОБА_9 до Польщі) ОСОБА_2 після прочитання підписав, а також розписався в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Іншу заяву (про виїзд ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ансамблем "Радість") ОСОБА_2 після її прочитання підписувати відмовився та одразу вийшов з його офісу. Спеціальний бланк, на якому видрукувана друга заява, був зіпсований, про що до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів ним внесений відповідний запис. 
За інформацією заступника начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майора поліції Синявського С.О. від 14.08.2017 № 29278ск/200/04-2017 звернення ОСОБА_1 від 10.07.2017 по факту непорозуміння з ОСОБА_2 , який самовільно вивіз речі до її батьків, зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області за № 22695 від 10.07.2017 та розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян». В ході розгляду матеріалів заяви було встановлено, що даний спір належить до цивільно-правових відносин та вирішується в суді в порядку приватного звернення. Враховуючи вищевикладене та те, що ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні, було прийнято рішення про ймення розгляду її заяви, а матеріали перевірки направлено до архіву Вінницького ВП. 
Відповідно до інформації заступника начальника Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Калачика Т.О. від 03.05.2018 № Д-542/201/03-18 співробітниками Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області проведено перевірку звернення ОСОБА_1 по факту неправомірних дій з боку чоловіка ОСОБА_2 , яке зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Лівобережного відділення поліції ВВП за № 9411. Під час розгляду її звернення з ОСОБА_2 було проведено усну бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки. У фактах, викладених у її заяві, ознаки кримінального правопорушення відсутні, а інформація введенню в ЄРДР не підлягає, тому матеріали скеровано до справи Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області. 
На а.с. 28-30 містяться скріншоти листів відповідача ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_1 , з яких вбачається, що відповідач ображав позивача грубою нецензурною лайкою, а також здійснював багаторазові дзвінки у нічний час.
З висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/006/7106 від 02.02.2024 вбачається, що враховуючи неналежне виконання батьком обов`язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є сусідами позивача, показали, що ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджає ОСОБА_2 бачитися з дитиною. Вона виховує дочку без участі батька, який дитину ніколи не відвідував за місцем проживання.
Свідок ОСОБА_5 (мати позивача) будучи допитаною показала, що з моменту народження дитини ОСОБА_4 відповідач не цікавиться її життям. Він їй не телефонує, не вітає зі святами, не дарує подарунків. Підтвердила, що дочка ОСОБА_1 не перешкоджає участі батька у вихованні та піклуванні про дитину. 
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 хоче брати участь у вихованні дитини ОСОБА_4 , бере участь в утриманні дочки, питання щодо втрати можливості його участі у вихованні, у житті дитини йому не байдуже. До такого висновку суд прийшов враховуючи відсутність заборгованості по аліментах, а також, що відповідач не пропустив жодного судового засідання у цій справі, в яких заявив про своє бажання брати участь у вихованні і утриманні дитини, яка йому дорога, з урахуванням найкращих інтересів дитини, та відсутності доказів на підтвердження винної поведінки й свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали цивільної справи, дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При вирішенні спору в цій справі суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Колегія суддів враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Висновок органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/006/7106 від 02.02.2024 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд правильно з ним не погодився.
При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство щодо до неї тощо.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Суд першої інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.
Щодо посилання апелянта на висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) колегія зазначає наступне.
Постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) прийнята за результатами розгляду касаційної скарги відповідача на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі про позбавлення батьківських прав. Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився як апеляційний так і касаційний суди, встановив, що доведеним є свідоме ухилення відповідача - батька дитини - від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Крім того, судами попередніх інстанцій у зазначеній справі достовірно встановлено, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання ним обов`язків щодо виховання дитини; відносно відповідача розглядається кримінальне провадження за фактом побиття малолітньої дочки, а саме у застосуванні до неї фізичного насильства, яке виразилося в умисному нанесені їй численних ударів руками та ременем, чим потерпілій спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, тулубі, гомілках, передпліччі, правій кисті, на обох стегнах, в ділянці лівого гомілково-ступневого суглобу; відсутні належні житлово-побутові умови для проживання дитини, зокрема, у зв`язку із заборгованістю за комунальні послуги у квартирі відключений газ та електропостачання. Допитана у судовому засіданні дитина висловила небажання повертатися до батька та просила позбавити його батьківських прав.
Отже фактичні обставини у вказаній справі кардинально відрізняються від тих, що установлені судом у справі, яка переглядається в апеляційному порядку.
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Хващевської Людмили Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2024 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                        І.М. Стадник 

Судді                                                                Ю.Б.Войтко

                                                               І.В.Міхасішин