П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/25902/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Єфіменко О.В. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
03 вересня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не виплаті додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 із розрахунку 100 000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення в сумі 84 499,69 грн;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 нараховану, але не виплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 84 499,69 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі нарахованої за грудень 2022 року та лютий 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168, з розрахунку 100 000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення та стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 44 796,67 грн нарахованої за грудень 2022 року та лютий 2023 року та невиплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168.
У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач перебував на військовій службі у Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №141 від 19.05.2022 позивач прибув з Військової частини НОМЕР_3 та був зарахований на усі види грошового забезпечення в/ч НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 позивач приймав безпосередню участь в бойових діях під час захисту Батьківщини від російської агресії та 17.12.2022 отримав поранення, у зв`язку із чим проходив лікування у період з 18.12.2022 до 24.12.2022, з 25.12.2022 по 06.01.2023, з 06.01.2023 по 23.01.2023.
За час стаціонарного лікування позивач набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 з розрахунку 100 000,00 грн, яка йому в/ч НОМЕР_1 нарахована за грудень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн), за січень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн) та 82 500 грн (21 день з розрахунку 100 000 грн, 7 днів з розрахунку 30 000 грн) за лютий 2023 року, що підтверджується довідкою №133/9389 від 11.11.2023 наявною у матеріалах справи.
На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №129 від 09.05.2023 позивач вибув до нового місця служби, місто Житомир.
Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу отриманої виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за час стаціонарного лікування з розрахунку 100 000, 00 грн. 
Вважаючи, що вказану винагороду виплачено не у повному обсязі, зокрема з грудня 2022 року по лютий 2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість вимог позивача та наявність його порушеного права щодо отримання за грудень 2022 року та лютий 2023 року додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 у повному обсязі, оскільки розмір її нарахування та виплати документально обґрунтований.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки в даному випадку позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів надає оцінку доводам апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 в частині задоволених позовних вимог.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.
Відтак, сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.
В даному випадку, суд першої інстанції доцільно відзначив, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.
Як було відзначено вище, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Так, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (абз. 4 п.1 Постанови №168).
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Як достеменно встановлено судом першої інстанції, позивачу нарахована передбачена Постановою №168 додаткова винагорода за грудень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн), за січень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн) та 82 500 грн (21 день з розрахунку 100 000 грн, 7 днів з розрахунку 30 000 грн) за лютий 2023 року, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 №133/9389 від 11.11.2023 наявною у матеріалах справи.
Відтак, в межах даних спірних правовідносинах відсутня необхідність встановлення права позивача на отримання такої винагороди, оскільки таке право визнано відповідачем та не заперечується, про що свідчать відповідні докази, які містяться в матеріалах справи.
Разом з тим, відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 №133/9389 від 11.11.2023 позивачу нараховано:
- в грудні 2022 року 100 000 грн, з яких утримано ПДФО 18% - 18 000 грн та військовий збір 1,5% - 1500,00 грн, та підлягало виплаті 98 500 грн;
- в січні 2023 року 100 000 грн, з яких утримано ПДФО 18% - 18 000 грн та військовий збір 1,5% - 1500,00 грн, та підлягало виплаті 98 500 грн;
- в лютому 2023 року 85 500,00 грн, з яких з яких утримано ПДФО 18% - 14 850 грн та військовий збір 1,5% - 1237,00 грн, та підлягало виплаті 81 262,50 грн.
В свою чергу, відповідно до довідки №133/5404 від 12.07.2023, яка міститься в матеріалах справи, на картковий рахунок позивача зараховано додаткову винагороду в розмірі:
- за грудень 2022 року в сумі 98 500,00 грн;
- за січень 2023 року в загальній сумі 98 500,00 грн;
- за лютий 2023 року - 81262,50 грн.
За інформацією викладеною у відомості зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) позивачу здійснено виплату такої винагороди у таких розмірах:
- в січні 2023 року (за грудень 2022 року, 16 173,24 грн та 65 137,09 грн, в загальній сумі 81 310,33 грн;
- в лютому 2023 року (за січень 2023 року, 14 724,47 грн та 98 500,00 грн, в загальній сумі 113 224,47 грн);
- в березні 2023 року (за лютий 2023 року, 23 529,78 грн та 29 550,00, в загальній сумі 53 079,78 грн).
Разом з тим, позивач посилаючись на довідку Пенсійного фонду України (Форма ОК-7) зазначає, що нараховані кошти виплачені йому не у повному обсязі, зокрема в січні 2023 року (за грудень 2022 року) у розмірі 81 077,73 грн, в лютому 2023 року (за січень 2023 року) - 114 948,70 грн та в березні 2023 року (за лютий 2023 року) в загальній сумі 53 888,10 грн).
Отже, проаналізувавши вищевикладену інформацію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нарахована відповідачем додаткова винагороди (відповідно до довідки №133/5404 від 12.07.2023) виплачена позивачу не у повному обсязі, а саме:
- за грудень 2022 року підлягала до виплати у розмірі 98 500,00 грн, однак виплачено 81 077,73 грн;
- за лютий 2023 року підлягала до виплати у розмірі 81 262,50 грн, однак виплачено 53 888,10 грн.
Таким чином, позивач право на отримання нарахованих коштів додаткової винагороди за оскаржуваний період у розмірі 44 796,67 грн (98 500,00 грн (нараховані) - 81 077,73 грн (виплачені) та 81 262,50 грн (нараховані) 53 888,10 грн (виплачені).
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача щодо отримання за грудень 2022 року та лютий 2023 року додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 у повному обсязі, оскільки розмір її нарахування та виплати документально обґрунтований.
В контексті викладеного, судова колегія погоджується і з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушеного права позивача шляхом стягнення з відповідача 44 796,67 грн нарахованої за грудень 2022 року та лютий 2023 року та невиплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168, на користь позивача.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.