Дата документу 20.09.2024 Справа № 333/3204/23

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 333/3204/23         Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Провадження №22-ц/807/1928/24         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року                                                         м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Бєлки В.Ю.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Кок Юлії Іванівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 17 січня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року був розірваний. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

22 листопада 2018 року судовий наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. 

23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 .. В шлюбі народилася дитина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, у дружини є донька від першого шлюбу – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з ними. Батько дитини – ОСОБА_7 аліменти на утримання своєї доньки не сплачує, матеріально не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином, позивач має на утримання трьох неповнолітніх дітей. Отже, у зв`язку з утриманням малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також доньки дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та значні витрати, ОСОБА_1 звертається до суду про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Викладені обставини вказують про наявність суттєвих істотних змін майнового та сімейного стану у позивача.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року в цивільній справі №333/6085/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_1 , представник, адвокат Кок Юлія Іванівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги  ОСОБА_1 в повному обсязі. Здійснити перерозподіл судових витрат.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не врахував, що позивач довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року, підтвердив зміну сімейного й погіршення майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу та перебування його теперішньої дружини у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв`язку з чим, він не має змоги сплачувати ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 у визначеному судом розмірі частки. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому колегія суддів зауважує, що ухвала про відкриття апеляційного провадження, апеляційна скарга була направлена на адресу ОСОБА_2 - 06 вересня 2024 року та її представнику. адвокату Сімонець Є.О. зазначені документи були доставлені в електронний кабінет 16 вересня 2024 року ( а.с. 129, а.с. 131-132).
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є зміна розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Відмовляючи в задоволені позову, суд керувався тим, що позивач не довів погіршення сімейного та матеріального стану з часу набрання рішенням суду про присудження аліментів законної сили, а тому підстави для зменшення розміру аліментів, передбачені ст. 192 СК України відсутні.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного. 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до  Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України  завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

       В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони 17 січня 2015 року перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року у справі №333/6086/18 було розірвано. Дане рішення набуло законної сили 11 січня 2019 року (а.с.12-13). 

Від вказаного шлюбу у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується сторонами у справі (а.с. 12-13).

Згідно судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року по справі № 333/6085/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06 листопада 2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Даний судовий наказ набрав законної сили 22 листопада 2018 року (а.с.14 зворот-15).

23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №431 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 19 квітня 2023 року, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №94 (а.с.5).

У ОСОБА_9 є донька – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від першого шлюбу, батьками якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 02 червня 2016 року, актовий запис №20 (а.с. 20).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №3091, складеного старшим державним виконавцем Томаківського відділу державної виконавчої служби Нікопольського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вільховською С. у ВП №58170888, у ОСОБА_7 станом на 24 червня 2022 року заборгованість зі сплати аліментів складає 53 511,22 грн (а.с. 17-18).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, ІНФОРМАЦІЯ_7 він уклав шлюб з ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 ). В шлюбі у нього народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Окрім того, у його дружини є неповнолітня донька від першого шлюбу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає разом з ними та перебуває на його утриманні. Таким чином, у ОСОБА_1 на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей. Отже обставини змінилися таким чином, що ОСОБА_1 не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітної дитини у визначеному судом розмірі частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, провадження № 61-7814 св 22 , Верховний Суд зазначив, «що є обгрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що народження другої дитини спричинило зміну матеріального стану позивача, оскільки зазначена обставина очевидно потребує фінансових витрат. Відтак, касаційний суд, враховуючи інтереси обох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вважає, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, підлягають частковому задоволенню, а саме зменшення з частки всіх видів доходу позивача до 1/6 частки його доходів».

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зібрані докази вказують на те, що після ухвалення 22 листопада 2018 року судом первісного судового рішення, а саме судового наказу у справі №333/6085/18 про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан ОСОБА_1 змінився, зокрема, він одружився та у нього народилася ще одна дитина, донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Народження у позивача другої дитини у іншому шлюбі очевидно потребує додаткових фінансових витрат, а тому безумовно спричинило зміну матеріального стану позивача. 

Зазначена обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 

Для правильного застосування статті 192 СК України в даній справі не є обов`язковим з`ясовування існуючого матеріального стану позивача, розмір і види його доходів, можливості позивача збільшити свої заробітки, а також те, чи має дружина відповідача власні доходи і чи перебуває вона у декретній відпустці. Ключовим є факт зміни сімейного і матеріального стану позивача, оскільки саме ці зміни є підставою для зменшення розміру аліментів.

Отже, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини – ОСОБА_5 , є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи, що у позивача наявні дві самостійні підстави для зміни розміру аліментів, оскільки матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився, а сімейний стан змінився, що є підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів.

При цьому необхідно врахувати інтереси обох дітей позивача, сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_14 , які мають рівні права на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 

З огляду на зазначене, враховуючи, що у позивача наявні дві самостійні підстави для зміни розміру аліментів, оскільки матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився, а сімейний стан змінився, що є підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів.

Таким чином, перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено та з поданих позивачем доказів, вбачається, що у позивача як платника аліментів з`явилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 УК України, для зменшення розміру аліментів, а саме 23 жовтня 2021 року укладення шлюбу з ОСОБА_11 та перебування у позивача на утриманні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , народженої в другому шлюбі, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від першого шлюбу з ОСОБА_2 , а отже за рахунок свого доходу позивач здійснює утримання двох неповнолітніх дітей та дружину ОСОБА_11 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитино.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та норми закону. Не врахував, що позивачем доведено та підтверджено належними та допустимими доказами те, що зміни, що відбулися у сімейному та майновому стані платника аліментів (позивача) дають суду всі підстави для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та таке зменшення на думку колегії суддів, є розумним та не суперечить нормам матеріального права є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про перебування на його утриманні доньки дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є недоведеними, а сам по собі факт проживання однією сім`єю не впливає на обсяг його обов`язків відповідно до норм СК України щодо утримання даної дитини дружини від попереднього шлюбу.

При вирішенні спору суд першої інстанції застосував неправильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про необґрунтованість позовних вимог, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання дитини, визначеного судовими наказами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року у справі №333/6085/18, з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому буде дотримано баланс рівності прав дітей ОСОБА_1 , сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_5 на матеріальне забезпечення.

За правилами п. п. "в" п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1-3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

        ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією 32528798800006793119 від 26.04.2023 року (а.с.6). за подання апеляційної скарги у розмірі 1 860,80 грн, що підтверджується квитанцією ID: 1145-9464-0352-0907 від 27.08.2024 року (а.с.109). 

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, то судові витрати слід покласти на відповідача.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073, 60 грн за подання апеляційної скарги у розмірі 1860, 80 грн, що разом становить 2934, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2024 рокускасувати .

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року у справі №333/6085/18, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів його заробітку,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2934, 40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 20 вересня 2024 року.

Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя
Подліянова Г.С.               Гончар М.С. Бєлка В.Ю.