ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2024 р.                                 Справа №914/1665/23(914/3644/23)
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Скрипчук О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/1665/23(914/3644/23) за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до відповідача 1 - ОСОБА_2 , відповідача 2 ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.12.2019
в межах справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 
ВСТАНОВИВ:
Господарський суд Львівської області ухвалою від 18 грудня 2023 року відкрив провадження у справі №914/3644/23 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.12.2019на суму грошових коштів у розмірі 476000 грн. у межах справи№ 914/1665/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
15 січня 2024 року до суду від ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшло клопотання про призначення судової експертизи.
Клопотання обґрунтоване тим, що в позивача існує сумнів щодо дійсної дати складання спірного договору позики у формі розписки. На думку позивача, спірний договір позики у формі розписки складений перед самим зверненням ОСОБА_2 до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність для включення до реєстру вимог кредиторів заінтересованої відносно боржника особи. Для встановлення дійсної дати написання боргової розписки необхідні спеціальні знання, а тому позивач просить призначити у справі судову експертизу.
Господарський суд Львівської області ухвалою від 06 лютого 2024 року у справі №914/1665/23(914/3644/23) постановив:
1. Витребувати у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) оригінал розписки від 26.12.2019 р.
2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( протягом трьох днів з дня отримання даної ухвали надати суду оригінал розписки від 26.12.2019 р.
3. Клопотання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк” про призначення судової технічної експертизи документа – задоволити.
4. Призначити судову технічну експертизу документа (розписки від 26.12.2019 р.) у справі №914/1665/23(914/3644/23) проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
5.На вирішення експерта поставити такі питання:
5.1 Чи відповідає давність виконання (написання) боргової розписки, датованої 26.12.2019 р., вказаній у розписці даті, а саме – 26 грудня 2019 року?
5.2 Якщо не відповідає, то яка фактична давність виконання (написання) боргової розписки, датованої 26.12.2019 р.?
5.3 Чи могла боргова розписка, датована 26.12.2019 р., бути створена пізніше?
5.4 Чи піддавалась боргова розписка, датована 26.12.2019 р., штучному старінню?
6. Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.
7. Оплату за проведення судової технічної експертизи документа у справі №914/1665/23(914/3644/23) покласти на позивача - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк".
8. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк “Укргазбанк”, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надати в розпорядження судового експерта на його вимогу всі документи, що будуть потрібні для проведення експертизи.
9. Провадження у справі №914/1665/23(914/3644/23) зупинити на час проведення експертизи.
10. Матеріали справи №914/1665/23(914/3644/23) надіслати до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Липинського, 54, м. Львів, 79024) для проведення судової технічної експертизи документа.
Враховуючи те, що для встановлення дійсної дати складання договору позики у формі розписки від 26.12.2019, визнання недійсним якого є предметом цього спору, необхідні спеціальні знання без яких визначити дату складання такого договору неможливо, жодною стороною не наданий висновок експерта з питань дійсної дати складання спірного договору, суд першої інстанції ухвалив задовольнити клопотання позивача про призначення судової експертизи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зупинити дію ухвали Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23), розгляд цієї апеляційної скарги здійснювати в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, скасувати зазначену ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання про проведення судової експертизи, справу передати до Господарського суду Львівської області для продовження розгляду по суті та розподілити судові витрати у встановленому ГПК України порядку.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що дата вчинення розписки жодним чином не впливає на дійсність правочину; позивач жодним чином не обґрунтував підставність своїх «сумнівів» у даті вчинення розписки. 
Позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» ґрунтуються на укладенні договору позики (у формі розписки) без мети настання реальних правових наслідків. Основними ознаками фіктивного правочину є :введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Натомість у цьому випадку усі учасники правочину підтверджують його дійсність та реальність, а також мету його укладення.
Зі змісту розписки від 26.12.2019, а також з відзиву на позов слідує, що ОСОБА_3 підтверджує факт отримання ним грошових коштів у позику, їх неповернення та існування на даний час боргових зобов`язань перед скаржником. 
А дата складення розписки не може свідчити про недійсність правочину, оскільки така дата може не співпадати з фактичною датою передачі коштів.
Відповідно встановлення давності вчинення розписки за результатами судово-технічної експертизи документа не може вплинути на дійсність взаємовідносин сторін у цій справі.
Як зазначив ОСОБА_2 у своєму відзиві, вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» забезпечені заставою. В іпотеці заставного кредитора перебуває єдине майно боржника квартира за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 18,4 кв.м, загальною площею 33,8 кв. м, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, комори в підвалі 1,5 кв.м та належить ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.10.2005 року. Таким чином, усі вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» можуть бути задоволені за рахунок цього майна позачергово, незалежно від наявності у боржника будь-яких інших боргів та кредиторів.
Суд першої інстанції не з`ясував питання щодо наявності у Львівському науково- дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України експертів з відповідною кваліфікацією для проведення судово-технічної експертизи. Зокрема, вбачається з офіційного веб-сайту Львівський НДІне проводить судовихтехнічних експертиз документів.
АБ «Укргазбанк» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року без змін.
Вказує на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 квітня 2023 року у справі № 920/10/21 (920/868/21) і від 01 березня 2023 року у справі №902/221/22.
Зазначає, що заява ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність надійшла на розгляд Господарського суду Львівської області 26.05.2023, ухвалою суду від 04.07.2023 відкрито провадження у справі. Оскаржуваний правочин позики у формі розписки укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.12.2019, тобто незадовго до початку терміну в три роки, в межах якого правочини підлягають оскарженню з підстав, передбачених ст.42 КУЗПБ.
Враховуючи ці обставини та принцип підвищеного стандарту доказування в таких справах, проведення експертизи та отримання відповідей експерта на поставлені запитання щодо фактичної дати написання/підписання розписки надасть можливість в сукупності з іншими доказами, визначитись, зокрема, щодо добросовісності поведінки боржника і кредитора та уникнути загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості. Відтак, оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою.
Також на спростування доводів скаржника надав прінтскрін сторінки офіційного веб-сайту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, де вказано про можливість проведення судових технічних експертиз документів. 
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 05 квітня 2024 року поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження і відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23); зупинив дію оскарженої ухвали до завершення апеляційного провадження. 
Ухвалою від 23 квітня 2024 року розгляд справи призначено на 16 травня 2024 року.
16 травня 2024 року суд відклав розгляд справи на 20 червня 2024 року, про що повідомив сторонам. 
Усі ухвали суд надсилав сторонам у цій справі за адресами, вказаними в апеляційній скарзі. У тому числі ОСОБА_1 суд надсилав ухвали за адресою, вказаною самим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та в інших процесуальних документах у справі, які він ( ОСОБА_1 ) подавав суду. 
Проте, усі ухвали, які суд апеляційної інстанції надсилав скаржнику ОСОБА_1 , повернулись без вручення з відміткою про неможливість вручення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальну поведінку скаржника ОСОБА_1 , який тривалий час не отримує поштову кореспонденцію від суду, не цікавиться станом розгляду його справи. 
При цьому ОСОБА_1 уже звертався з апеляційною скаргою на цю ж ухвалу, яку суд повернув без розгляду, а саме:
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 27 лютого 2024 року постановив залишити без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23); ОСОБА_1 усунути недоліки апеляційної скарги та не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення без руху апеляційної скарги надати суду докази сплати 3028 гривень судового збору та належні докази надсилання копії цієї скарги і доданих до неї документів іншим учасникам справи; Господарському суду Львівської області надіслати Західному апеляційному господарському суду матеріали справи №914/1665/23(914/3644/23).
Зазначена ухвала була надіслана 28 лютого 2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_1 на адресу, вказану в апеляційній скарзі. Проте, поштове відправлення повернулося до суду 18 березня 2024 року з зазначенням причини повернення у довідці Укрпошти – “за закінченням терміну зберігання”. 
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 28 березня 2024 року повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/1665/23(914/3644/23).
03 квітня 2024 року до Західного апеляційного господарського суду повторно надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/1665/23(914/3644/23), яку суд і розглядає.
Ураховуючи наведене, така поведінка ОСОБА_1 вказує на зловживання правом і вважає можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/1665/23(914/3644/23).
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. 
Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення представника скаржника і вважає, що ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23) про призначення судової експертизи належить залишити без змін. 
За визначенням статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (ч.1). При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) (ч.3).Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (ч.4). Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч.5). 
Згідно з статтею 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч.1).Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі) (ч.3).В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч.5).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи. 
За текстом статті 7 Закону України “Про судову експертизу” судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Предметом розгляду у справі №914/1665/23(914/3644/23) є вимога про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.12.2019 на суму грошових 476 000 грн у межах справи № 914/1665/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Господарський суд Львівської області ухвалою від 04 липня 2023 року відкрив провадження у справі № 914/1665/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 (заява від 26.05.2023); увів процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_2 ; увів мораторій на задоволення вимог кредиторів; керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Рісну Ю. Б.
Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 04.07.2023 р. за № 70926.
Господарський суд Львівської області ухвалою від 17 жовтня 2023 року визнав вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 на суму 1 592 726,28 грн (у тому числі: 1147176,00 грн заборгованість за кредитом; 208489,66 грн заборгованість за процентами; 35493,57 грн. пеня; 201567,05 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів), з яких: 1441000,00 грн. вимоги за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна ОСОБА_2 , які задовольняються за рахунок такого майна; 151726,28 грн. вимоги не забезпечені заставою майна боржника; відхилив вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 на суму 8735202,94 грн. (з яких: 1836123,66 грн. заборгованість за процентами; 6694228,08 грн. пеня; 12400,00 грн. штраф за порушення зобов`язань щодо страхування предмета іпотеки; 192451,20 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів); покладено на ОСОБА_2 витрати ПАТ АБ «Укргазбанк» по сплаті судового збору у розмірі 5368,00 грн. за подання до суду заяви з вимогами до боржника.
Надалі Господарський суд Львівської області ухвалою від 18 грудня 2023 року відкрив провадження у справі №914/3644/23 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.12.2019 на суму грошових коштів у розмірі 476000 грн у межах справи № 914/1665/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Позовна вимога обґрунтована тим, що станом на час укладення оспорюваного договору позики в формі розписки від 26.12.2019 за ОСОБА_2 обліковувалася заборгованість перед Банком за кредитним договором № 121-р від 05.09.2007.
Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2011 у справі № 2- 317/11 стягнуто, зокрема, позичальника на користь банку заборгованість в розмірі 24 720 доларів США 85 центів заборгованості по кредиту, 6 650 доларів США 44 центи простроченої заборгованості по кредиту, 5701 долар 33 центи заборгованості за відсотками, 35 493 грн. 57 коп. пені та 1820 грн. судових витрат. Надалі, ОСОБА_2 за наявності непогашеної заборгованості перед АБ «УКРГАЗБАНК» у сумі 37 072,62 дол.США та 37 313,57 грн прийняв на себе додаткові фінансові зобов`язання на суму 17 000,00 дол.
За цих умов існують обгрунтовані сумніви щодо того, що укладення договору позики було пов`язано з реальними правовими наслідками, здійсненням підприємницької діяльності та отримання прибутку. Також, існує обґрунтований сумнів відносно дати та обставин укладення спірного договору, оскільки договір укладений сторонами з умовою остаточного погашення позики в грудні 2022 року, тобто незадовго перед зверненням ОСОБА_2 до суду із заявою про неплатоспроможність (в травні місяці 2023 року), для включення до реєстру кредиторів особу, яка матиме суттєве право голосу на зборах кредиторів боржника та ухвалюватиме рішення в його інтересах. Крім того, у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження джерел погодження коштів, наданих позикодавцем позичальнику за оспорюваним правочином.
15 січня 2024 року до суду за вх. № 197/24 від ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшло клопотання про призначення експертизи. Клопотання мотивоване тим, що в позивача існує сумнів щодо дійсної дати складання спірного договору позики у формі розписки. На думку позивача, спірний договір позики у формі розписки складений перед самим зверненням ОСОБА_2 до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність для включення до реєстру вимог кредиторів заінтересованої відносно боржника особи. Для встановлення дійсної дати написання боргової розписки необхідні спеціальні знання, а тому позивач просить призначити у справі судову експертизу.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23) про призначення проведення судової експертизи.
Суд першої інстанції урахував те, що для встановлення дійсної дати складання договору позики у формі розписки від 26.12.2019, визнання недійсним якого є предметом цього спору, необхідні спеціальні знання без яких визначити дату складання такого договору неможливо, жодною стороною не наданий висновок експерта з питань дійсної дати складання спірного договору. Керуючись, положеннями ст. 99, 81та п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції задоволив клопотання позивача про призначення експертизи, призначив у справі судову технічну експертизу документа.З метою проведення технічної експертизи документа, суд витребував у відповідача-2 оригінал розписки від 26.12.2019 р. для надання експерту для проведення дослідження та зупинив провадження у даній справи на час проведення експертизи.
Колегія апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції грунтуються на законі і обставинах справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що дата вчинення розписки жодним чином не впливає на дійсність правочину, колегія суддів зазначає таке:
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 920/10/21 (920/868/21) вказала:
«Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору.
Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі зазначила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.
У правовідносинах банкрутства оспорювання правочинів боржника вчинених на шкоду кредитора врегульовано спеціальними нормами статті 42 КУзПБ, що не виключає можливості визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)….
… Верховний Суд зауважив, що на відміну від загальних норм (ЦК України та ГК України), застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину….
Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства, а до введення в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.
Згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 КУзПБ).
Відтак, положення статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.
Оцінюючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна, Верховний Суд вважає за необхідне врахувати правову позицію, викладену в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19).»
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 березня 2023 року у справі №902/221/22:
«Задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.
Під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника господарському суду варто враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.
У разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.
При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог.
Таким чином, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.»
З огляду на наведене, провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовіснихдій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, іншихосіб.
З матеріалів справи видно, що Господарський суд Львівської області ухвалою від 18 грудня 2023 року відкрив провадження у справі №914/3644/23 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 26.12.2019 на суму грошових коштів у розмірі 476000 грн. у межах справи№ 914/1665/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Господарський суд Львівської області ухвалою від 04 липня 2023 року відкрив провадження у справі № 914/1665/23 про неплатоспроможність ОСОБА_2 (заява від 26.05.2023).
Отож, справа №914/3644/23 розглядається із врахуванням положень КУзПБ.
Визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.
Отже, у відповідності до положень ст. 42 КУзПБ, дата підписання розписки має суттєве значення для розгляду справи №914/1665/23(914/3644/23), а саме чи укладений правочин у межах трьох років до відкриття провадження про банкрутство, що спростовує доводи апелянти.
Крім того, АБ «Укргазбанк» спростував доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував питання щодо наявності у Львівському науково- дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України експертів з відповідною кваліфікацією для проведення судово-технічної експертизи. Згідно з інформацією з офіційного веб-сайту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України останній проводить судові технічні експертизи документів. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що визначення дійсної дати складання договору позики у формі розписки від 26.12.2019 має істотне значення для застосування приписів статті 42 КУзПБ, а для встановлення дійсної дати складання договору позики у формі розписки від 26.12.2019, визнання недійсним якого є предметом цього спору, необхідні спеціальні знання. Тому суд призначив судову технічну експертизу документа (розписки від 26.12.2019) у справі №914/1665/23(914/3644/23) проведення якої доручив Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та у зв`язку із призначенням судової експертизи - зупинив провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23) постановлена з додержанням норм права і таку належить залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
За приписами частин 4 і 5 статті 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,суд
ПОСТАНОВИВ:
Ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі№914/1665/23(914/3644/23) залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року.

Суддя                                                            В.М. Гриців

Суддя                                                             О.В. Зварич

Суддя                                                                                          О.С. Скрипчук