Дата документу 02.07.2024 Справа № 335/12666/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 335/12666/23 Головуючий у І інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/1246/24                                                Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Крилової О.В.,
        Кухаря С.В.,
секретар: Бєлова А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Плужника Максима Валерійовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр Анна Ігорівна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування,-
В С Т А Н О В И Л А:        

У грудні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ГУ ПФУ у Запорізькій області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.І., про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Рубіжне Немирівського району Вінницької області, з 01.04.1977 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року у справі № 280/9028/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.10.2020 № 239.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.10.2020 № 239 про грошове забезпечення для нарахування пенсії, з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення (із врахуванням раніше виплачених сум) з 01.04.2019.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі 2809028/20 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року у справі № 280/9028/20 повернуто апелянту. Зазначене рішення суду набрало законної сили.
На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було нараховану суму заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_3 в розмірі 180430,00 грн. Зазначену суму заборгованості за рішенням суду ОСОБА_3 за життя виплачено не було.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2021 року у справі 280/6196/21 визнано противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, була нарахована на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 280/1742/19 за період з 01.01.2018 року по дату виплати, а саме 17.05.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року у справі № 280/1742/19 за період з 01.01.2018 по дату виплати, а саме 17.05.2021 року.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі 280/6196/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2021 року у справі 280/6196/21 повернуто апелянту. Зазначене рішення суду набрало законної сили.
На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було нараховану суму компенсації втрат частини доходу у зв`язку порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_3 в розмірі 19962,00 грн. Зазначену суму заборгованості за рішенням суду ОСОБА_3 за життя виплачено не було.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина.
Позивачі, як діти померлого ОСОБА_3 , є спадкоємцями його майна за законом першої черги.
14.04.2023 позивачі подали приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .
Того ж дня приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І відкрито спадкову справу № 19/2023, номер у Спадковому реєстрі 70530575.
19.07.2023 між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 607 (недоотримана пенсія спадкодавця не є предметом договору про поділ спадщини). Відповідно до пункту 5 вищезазначеного договору про поділ спадщини сторони узгодили таке: «Сторонам відомо, що у разі виявлення іншого спадкового майна - питання спадкування будуть вирішуватись сторонами на загальних підставах, тобто кожний буде мати право на спадкування по 1/2 (одній другій) частці іншого спадкового майна; або за домовленістю сторін буде укладений інший договір про поділ спадщини; або питання спадкування будуть вирішені сторонами у судовому порядку».
19.07.2023 за № 611 позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину не спадкове майно.
19.07.2023 за № 610 позивачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на цину на інше спадкове майно.
20.09.2023 за № 241/02-14 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального у Запорізької області Котляр А.І. видано позивачу ОСОБА_1 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначеною постановою відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 (спадкова справа № 19/2023, номер у Спадковому реєстрі 70530575), на недоотриману пенсію спадкодавця, у зв`язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України; та в інших випадках, передбачених законом - відсутній склад спадкового майна згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 0800-0505-8/56099 від 24.08.2023 року.
Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 право на звернення до суду для встановлення фактів або визнання власності в порядку спадкування на спадкове майно.
09.10.2023 за № 245/02-14 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального у Запорізької області Котляр А.І. видано позивачу ОСОБА_2 аналогічну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено право на звернення до суду для встановлення фактів або визнання власності в порядку спадкування на спадкове майно.
Згідно з згаданою відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 0800-0505-8/56099 від 24.08.2023 року, ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає включення до складу спадщини суми пенсії, нарахованої відповідно до цього Закону, що залишились неодержаними пенсіонером у зв`язку з його смертю.
Посилаючись на означені обставини, оскільки нарахована ОСОБА_3 заборгованість по пенсійних виплатах не була отримана ним за життя саме з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, і відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачів, як спадкоємців, на отримання всього належного їм спадкового майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, а саме: пенсію в розмірі 90215 грн та компенсацію втрат частин доходу з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 9981 грн, які були призначені, нараховані та належали її батьку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не були отримані ним за життя; стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму пенсії в розмірі 90215 грн та суму компенсації втрат частин доходу з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 9981 грн, що належали спадкодавцю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не були отримані ним за життя; визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, а саме: пенсію в розмірі 90215 грн та компенсацію втрат частин доходу з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 9981 грн, які були призначені, нараховані та належали його батьку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не були отримані ним за життя; стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 суму пенсії в розмірі 90215 грн та суму компенсації втрат частин доходу з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 9981 грн, що належали спадкодавцю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не були отримані ним за життя. Також просили стягнути судовий збір.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , донараховану, але не виплачену пенсію у розмірі 22180,66 грн та донараховану, але не виплачену компенсацію за порушення строків виплати пенсії у розмірі 4982,85 грн.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , донараховану, але не виплачену пенсію у розмірі 22180,66 грн та донараховану, але не виплачену компенсацію за порушення строків виплати пенсії у розмірі 4982,85 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь кожного з позивачів судовий збір у сумі 291,05 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в забезпеченні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при вирішенні питання про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 слід керуватися Законом № 2262, що є спеціальним нормативно-правовим актом, оскільки позивач отримував пенсію відповідно до цього закону України та саме норми цього Закону мають застосовуватися до правовідносин, які виникають з приводу пенсії ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції та відмову в позові.
Представник позивачів - адвокат Мар`єнко В.Ю. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників позивачів та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачами їх права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивачі зазначали наявність у них як спадкоємців першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є спадкоємцем першої черги, які у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, прийняли спадщину після померлого батька, і тому мають право на отримання у спадок грошових сум, нарахованих, але не виплачених спадкодавцю, а правова колізія між ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 1227 ЦК України має вирішуватись на користь останньої.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Рубіжне Немирівського району Вінницької області, з 01.04.1977 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19.01.2023 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно.
Позивач ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАГС Жовтневого райвиконкому м. Запоріжжя 14.06.1986 року, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00015949179, виданого Шевченківським відділом державної трації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 28.10.2015 року.
Позивач ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським районним ЗАГС м. Запоріжжя 07.1.01965 року .
Отже, в силу 1261 ЦК України позивачі є спадкоємцями ОСОБА_3 першої черги за законом.
14.04.2023 позивачі подали приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .
Того ж дня приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І відкрито спадкову справу № 19/2023, номер у Спадковому реєстрі 70530575.
19.7.2024між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 607 (недоотримана пенсія спадкодавця не є предметом договору про поділ спадщини). Відповідно до пункту 5 вищезазначеного договору про поділ спадщини сторони узгодили таке: «Сторонам відомо, що у разі виявлення іншого спадкового майна - питання спадкування будуть вирішуватись сторонами на загальних підставах, тобто кожний буде мати право на спадкування по 1/2 (одній другій) частці іншого спадкового майна; або за домовленістю сторін буде укладений інший договір про поділ спадщини; або питання спадкування будуть вирішені сторонами у судовому порядку».
19.07.2024року за № 611 позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.
19.07.2024року за № 610 позивачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно.
20.09.2024року за № 241/02-14 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального у Запорізької області Котляр А.І. видано позивачу ОСОБА_1 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначеною постановою відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 (спадкова справа № 19/2023, номер у Спадковому реєстрі 70530575), на недоотриману пенсію спадкодавця, у зв`язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству України; та в інших випадках, передбачених законом - відсутній склад спадкового майна згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 0800-0505-8/56099 від 24.08.2023 року.
Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 право на звернення до суду для встановлення фактів або визнання власності в порядку спадкування на спадкове майно.
09.10.2023 року за № 245/02-14 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального у Запорізької області Котляр А.І. видано позивачу ОСОБА_2 аналогічну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено право на звернення до суду для встановлення фактів або визнання власності в порядку спадкування на спадкове майно.
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 0800-0505-8/56099 від 24.08.2023 року, ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає включення до складу спадщини суми пенсії, нарахованої відповідно до цього Закону, що залишились неодержаними пенсіонером у зв`язку з його смертю.
Разом з цим судом встановлено, і сторонами справи не оспорювались ті обставини, що ОСОБА_3 за його життя рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду, якими було зобов`язано Головне управління в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії:
- у справі № 280/9028/20 було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 , внаслідок якого сформувалась доплата за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 в розмірі 44361,32 грн.;
- у справі № 280/11506/21 було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 , внаслідок якого сформувалась доплата за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 в розмірі 36111,09 грн.;
- у справі № 280/1742/19 було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 , внаслідок якого сформувалась доплата за період з 01.01.2018 по 05.06.2019 в розмірі 59091,86 грн. Яка була виплачена 17.05.2021 на підставі Постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості пенсійних виплат за рішенням суду» якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду;
- у справі № 280/6196/21 було проведено розрахунок компенсації ОСОБА_3 , внаслідок якого сформувалась доплата розмірі 9965,69 грн.
Всього на виконання рішень ОСОБА_3 було донараховано, але не виплачено йому за життя, суму пенсії 80472,41 грн. та суму компенсації 9965,69 грн.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є        Закон № 2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21, від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові     від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду            від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду у справах № 280/9028/20, № 280/6196/21, які ухвалені за життя спадкодавця та набрали законної сили, зобов`язано Головне управління в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії провести ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії, однак суми пенсії, що належали батьку позивачів залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували належні їх спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому заявлена ними вимога про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективною в розрізі поновлення порушених спадкових прав.
За викладених обставин, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивачів, як спадкоємців за законом, на отримання належного їм спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою ним за життя.
Невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій пенсійного фонду, який не виконував у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 673/393/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18).
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом першої черги, які у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_3 , а тому позивачі успадкували належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
Отже аргументи апеляційної скарги про неналежність пенсії до складу спадщини є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України»,  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року в цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 08 липня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: