ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року	м. Львів	Справа № 460/28683/23 пров. № А/857/10402/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №460/28683/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,
час ухвалення рішення 26 березня 2024 року,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 26 березня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач, апелянт, ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 03.07.2023 з урахуванням заробітної плати за період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з досягненням позивачем 60 річного віку, ГУ ПФУ в Рівненській області перерахувало пенсію позивача з 03.07.2023. При цьому, рішенням відповідача від 16.10.2023 №956120826278, прийнятим після отримання адвокатського запиту від 11.10.2023, відповідачем визнано свої помилки щодо не зарахування періодів роботи на території рф з 01.01.1991 по 31.12.2005 та перераховано пенсію з врахуванням цього періоду роботи до загального страхового стажу. Проте, після детального аналізу порядку обрахунку пенсії за віком стороною позивача було з`ясовано, що відповідачем протиправно не зараховано заробітну плату за періоди страхового стажу з 01.07.2000 по 31.12.2005 на підставі наявної у його розпорядженні ще з 2013 року довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная». Вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не зарахуванні при обчисленні розміру пенсії позивача заробітної плати за період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная». 
Вважаючи такі дії ГУ ПФУ в Рівненській області протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №460/28683/23 позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 03.07.2023 з урахуванням заробітної плати за період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная».
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Україна припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відповідно до вищевказаного, питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, не може регулюватися Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відтак, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості виконувати Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Апелянт просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №460/28683/23 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
18.06.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій позивач, серед іншого, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, є неспроможними, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди. Суд дійшов висновку, що органом пенсійного забезпечення безпідставно не враховано позивачу заробітну плату згідно з довідкою про заробітну плату за періоди роботи з липня 2000 року по грудень 2005 року.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 03.07.2013, відповідно до поданої заяви від 01.10.2013, позивач отримувала частину пенсії в рамках реалізації Тимчасової угоди між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення.
Відповідно до протоколу про перерахунок пенсії, позивач отримує пенсію за віком, за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На адвокатський запит щодо пенсійного забезпечення відповідач листом від 17.10.2023 повідомив, що оскільки ОСОБА_1 з 03.07.2013 отримувала пенсію з урахуванням умов Тимчасової Угоди щодо роботи в районах Крайньої Півночі, тому для визначення розміру пенсії за українським законодавством зараховується стаж та заробіток, набутий у районах Крайньої Півночі до 1 січня 1991 року (якщо наявний трудовий договір, стаж роботи в цій місцевості буде зараховано у пільговому обчисленні, як це передбачено п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Розмір пільгової пенсії за стаж, набутий на Крайній Півночі після 1 січня 1991 року, визначається за нормами законодавства російської федерації та переказується пенсіонеру цією країною. Таким чином, якщо особі призначається пенсія за віком відповідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то стаж за періоди роботи після 1991 року зараховується лише на право, на розрахунок ні. Якщо ж пенсія призначається в Україні на загальних підставах, буде враховано цей період стажу українською стороною на право та на розрахунок пенсії.
Також встановлено, що через веб портал Пенсійного фонду України, позивач 14.11.2023 звернулася до відповідача та просила надати інформацію про те, чому у розрахунку коефіцієнту заробітної плати з липня 2000 року по грудень 2005 року відображені відомості про заробітну плату вигляді « 0», незважаючи на наявність довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 30.12.2005 №194/04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная».
Листом від 20.11.2023 відповідач повідомив, що обчислення розміру пенсії із заробітної плати з урахуванням районних коефіцієнтів та північної надбавки проводилося за періоди роботи до 01.01.1992, оскільки Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян у СРСР» з 01.01.1992 було передбачено, що у разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до них, обчислення заробітної плати, з якої призначаються пенсії, проводиться з виключенням цих сум. Отже, до заробітної плати за періоди роботи на Крайній Півночі до 01.01.1992 для призначення пенсій відповідна надбавка та районні коефіцієнти враховувалися, а за час після цієї дати ні. Відповідно до вимог Порядку № 22-1, у випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Органи Пенсійного фонду України не мають повноважень самостійно змінювати суми, зазначені в довідці про заробітну плату. 11 червня 2022 року російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року в односторонньому порядку. З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. У зв`язку з викладеним, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах Закону. При цьому: до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року; заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону. Зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м.Москві.
Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная» від 17.01.2006 №14 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працювала в цьому товаристві, розташованому в Усть-Янському улусі республіки Саха (Якутія) на посаді бухгалтера з 03.07.1995 (розпорядження №47-к від 03.07.1995) по 31.12.2005 (розпорядження від 30.12.2005 №101-к). Довідка видана на підставі особових рахунків та картки форми Т-2.
Із приєднаного розрахунку загального страхового стажу ОСОБА_1 вбачається, що період роботи позивача з липня 2000 року по грудень 2005 року зарахований до загального страхового стажу в календарному обчисленні. Водночас, у помісячному розрахунку заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, заробітна плата за вказаний період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року відображена у нульовому обчисленні « 0 грн».
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.
Згідно із положеннями ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі  Закон №1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону №1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, зокрема, такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
Статтею 4 Закону №1058 визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається поряд з національним законодавством, із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (підпункт 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року).
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (дата підписання: 14 січня 1993 року) встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до статті 7 цієї Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року), яка була чинною на момент звернення позивача за призначенням пенсії, поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5).
Згідно з частиною 2 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 01 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13 березня 1992 року), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру (стаття 10 Угоди від 13 березня 1992 року).
Угодою від 13 березня 1992 року встановлено правила обчислення розміру пенсій.
Згідно із частиною 3 статті 6 цієї Угоди обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Зазначеною Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.
Таким чином, наведені положення передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають. При цьому обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Судом встановлено, що довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірська компанія «Южная» від 17.01.2006 №14 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працювала в цьому товаристві, розташованому в Усть-Янському улусі республіки Саха (Якутія) на посаді бухгалтера з 03.07.1995 (розпорядження №47-к від 03.07.1995) по 31.12.2005 (розпорядження від 30.12.2005 №101-к). Довідка видана на підставі особових рахунків та картки форми Т-2.
Із приєднаного розрахунку загального страхового стажу ОСОБА_1 вбачається, що період роботи позивача з липня 2000 року по грудень 2005 року зарахований до загального страхового стажу в календарному обчисленні. Водночас, у помісячному розрахунку заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, заробітна плата за вказаний період страхового стажу з липня 2000 року по грудень 2005 року відображена у нульовому обчисленні « 0 грн».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір заробітної плати (доходу) позивача за вищевказані періоди підтверджується довідкою від 30.12.2005 №194/04, яка була надана позивачем пенсійному органу, вказана довідка підписана відповідальною особою підприємства, на ній проставлена печатка, підставою її видачі є особові рахунки.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що будь-яких посилань на невідповідність вказаної довідки вимог законодавства (або її недостовірності) апелянт не наводить. Крім того, колегія суддів зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Таким чином, позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, вказаної у згаданій довідці.
Під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню заробітна плата (дохід) за вказані вище періоди роботи, як це передбачено частиною 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Стосовно посилань апелянта на те, що російська федерація припинила участь в Угоді від 13 березня 1992 року, то станом на сьогодні пенсії громадянам, які проживали/перебували на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058-IV, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону №1058-IV, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України строк дії правового режиму воєнного стану неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.1111.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.
Однак, на переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з цією державою.
Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо неможливості обчислення розміру пенсії позивача з урахуванням наданої довідки про заробітну плату з огляду на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки довідка видана до припинення чинності Угоди.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що органом пенсійного забезпечення безпідставно не враховано позивачу заробітну плату згідно з довідки про заробітну плату за періоди роботи з липня 2000 року по грудень 2005 року, як і з обраним судом належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №460/28683/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк