ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/5609/24
Провадження № 33/4820/386/24

       Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Плюти В.С., Цугеля А.В., Купельської Н.П, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника Хоми С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Хоми С.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою          ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого агрономом в ТОВ «ПЕРРОМ ІНВЕСТ-УКРАЇНА»,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
За постановою суду,  ОСОБА_1 16 лютого 2024 року о 15 год. 48 хв. по вул. Театральній, 40, в м. Хмельницькому, керував автомобілем "Toyota", номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. В порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння. Чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник Хома С.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Захисник вказує, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. Долучений відеозапис не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факту зупинки його працівниками поліції через що усі наступні вимоги поліцейських він не був зобов`язаний виконувати. Крім того, звертає увагу, що відеозапис події не є цілісним (повним), складається з окремих файлів, не є безперервним і послідовним. Судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду клопотання про призначення комплексної судової експертизи відеозапису. Також, місцевим судом проігноровано пояснення свідка, який підтвердив, що ОСОБА_1 був в адекватному стані, запаху алкоголю від нього чути не було, від проходження огляду не відмовлявся, наполягав на доставлені до медичної установи, при складанні протоколу він, як свідок, присутній не був, у ньому не розписувався. Уважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Хому С.В., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посилання на її доводи, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.
Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.
Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, заперечив факт керування транспортним засобом у вказаний день, час та місці. Від проходження огляду не відмовлявся та зазначив, що у нього не було підстав для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами. 
Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 558153 від 16.02.2024 слідує, що 16 лютого 2024 року о 15 год. 48 хв. по вул. Театральній, 40, в м. Хмельницькому, ОСОБА_1 керував автомобілем "Toyota", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, у присутності двох свідків, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. 
З направлення на огляд  ОСОБА_1  з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції слідує, що він направлявся до медичної установи КНП «ХОЗ НПД» ХОР, у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння: запах алкоголю порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від такого огляду ОСОБА_1 відмовився.
За даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд  ОСОБА_1 запропоновано пройти у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. 
З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_1 , в їх присутності, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою приладу "Драгер" та в медичному закладі відмовився.
Такі письмові пояснення свідок ОСОБА_2 підтвердив і в суді першої інстанції.
Постановою інспектора УПП в Хмельницькій області Галицького І.С. серії ЕНА № 1456242 від 16.02.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом, у вищевказаному місці, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії.
За змістом статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Із запису з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції, дослідженого судом першої інстанції та апеляційним судом, вбачається, як автомобіль "Toyota" рухається вул. Театральною, в попутному напрямку руху разом із поліцейськими, проте зустрічною смугою руху. В подальшому різко звертає вправо у двір, намагаючись втекти від правоохоронців, однак вони його наздоганяють. З пасажирського сидіння виходить чоловік, біля водійської дверки стоїть ОСОБА_1 та поліцейський, будь-які інші особи з автомобіля не виходили та поблизу нього не перебували. 
Крім того, із нагрудних камер поліцейських вбачається, що факт керування автомобілем, на місці події, ОСОБА_1 то заперечує, то не заперечує. В ході спілкування з ОСОБА_1 , поліцейська вказує ОСОБА_1 , що від нього чутно запах алкоголю, неодноразово пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, в тому числі в присутності двох свідків, так і в закладі охорони здоров`я, проте він, фактично ухиляється від огляду, імітує погане самопочуття, його оглядає лікар швидкої, підтверджуючи, що ОСОБА_1 може пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зазначає, що не відмовляється, але такий не проходить. Після неодноразово-чергової пропозиції пройти відповідний огляд, працівники поліції розцінюють поведінку ОСОБА_1 , як відмову від проходження оглядуна стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Далі, зафіксовано процедуру складання та оголошення протоколу ОСОБА_1 , з роз`яснення його прав та повідомлення про дату та час розгляду справи у суді. 
Досліджений відеозапис відображає всі елементи, які мають доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої  наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 передбачена безперервність здійснення відеозапису під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків. Між тим, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксації адміністративних правопорушень, складання протоколів про адміністративні правопорушення та направлення відповідних матеріалів до суду не передбачено обов`язковості надання усього відеозапису, здійсненого у ході виконання поліцейським своїх службових обов`язків. На думку суду долучений до матеріалів справи відеозапис, на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем, розмова поліцейського з ним, ухилення від проходження зазначеного огляду, з`ясування обставин для складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські, об`єктивно доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта про недотримання безперервного фіксування (відеозапису) процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення технічними засобами, тобто що наданий запис є фрагментований, є неспроможними, оскільки суд, при розгляді справи, аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Факт відсутності безперервного відео не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.
Окрім того, у відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У даному випадку вимоги закону працівниками поліції були виконанні, так як ними було залучено, крім відеозапису події, двох свідків.
Місцевим та апеляційним судом, в якості свідків, було допитано інспекторів взводу № 2 роти № 4 БУПП в Хмельницькій області Ковальчук В.В. та ОСОБА_4 , які підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, наявність в, останнього, ознак алкогольного сп`яніння та фактично його відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
       Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підстав проводити огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у поліцейських не було, оскільки транспортний засіб під його керуванням ними не зупинявся і він вказаним транспортним засобом не керував.
Факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 спростовуються відеозаписами події, з яких видно як автомобіль поліцейських слідував за автомобілем "Toyota", номерний знак НОМЕР_1 , з якого, після зупинки, з місця водія вийшов ОСОБА_1 , якому поліцейський пояснив причину зупинки, керованого ним транспортного засобу, зокрема, проїзд зустрічною смугою руху, та при спілкуванні виявив ознаки алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, на очевидність якої була звернута увага залученими свідками.
Є необґрунтованими твердження сторони захисту і про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними дослідженими в суді належними, достовірними та допустимими доказами, зокрема відеозаписами, з яких видно як ОСОБА_1 , неодноразово, пропонувалось поліцейськими пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, в тому числі в присутності двох свідків, так і в закладі охорони здоров`я, проте він фактично відмовився (ухилився від огляду), пояснюючи, що буде проходити огляд, проте не проходив.
У матеріалах справи відсутні, апелянтом,  під час апеляційного перегляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.
Всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянтів, викладений ними у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.
Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не убачається. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя
       
п о с т а н о в и л а:

       Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Хоми С.В. – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького 
апеляційного суду                                        Л.М.Кулеша