КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД    

    Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кафідова О.В.
    №  22-ц/824/12922/2024
                                      
                                      П О С Т А Н О В А
 
                             І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                          Справа № 753/6259/24

23 липня 2024року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Осіпенко Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гуркін Євген Валентинович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в:
 
У березні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Гуркін Євген Валентинович звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гуркін Євген Валентинович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути її позивачеві, разом із доданим до неї документами..
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 04 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гуркін Євген Валентинович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що повернення позовної заяви з підстав зазначених в ухвалі не передбачено законодавством,оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2024 року представник  ОСОБА_1 адвокат Гуркін Євген Валентинович звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 
28 березня Дарницьким районним судом м. Києва було зроблено запит органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА»  в якому суд просив надати відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку про ОСОБА_2 .
У відповідь на вище зазначений запит до суду найшли відомості відповідно до яких, за вказаними параметрами особу не знайдено. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гуркін Євген Валентинович до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції посилався на те, що  в порушення п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачкою не зазначено доказів, що підтверджують вказані нею у позові обставини, а саме: реєстрацію місця проживання відповідача на території Дарницького району м. Києва.
На виконання вимог ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків в який представник позивача зазначав, що відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Вказує на те, що аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваній ухвалі підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (частина десята статті 187 ЦПК України).
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що особливістю даного позову є те, що в разі перебування відповідача за межами України, позивач повинна підготувати пакет документів офіційною мовою країни, громадянином якої є відповідач з вказівкою на його місце проживання за кордоном.Позивачем не в повній мірі виправлені недоліки позовної заяви, яка залишалася без руху так як не надано достатньо даних щодо зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
З матеріалів справи вбачається?що відповідач є громадянином іншої держави, отже застосовуються норми Закону України «Про міжнародне приватне право».
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Отже, у даному випадку суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження та застосовується право держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.27 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являютьсяза місцезнаходженняммайна відповідачачи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Частиною 10 згаданої статті встановлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
За приписами ч.2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
В позовній заяві позивач не посилалась на існування поважних причин неможливості виїхати до місця проживання відповідача, а тому суд першої інстанції, врахувавши відсутність спільних дітей у подружжя, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування альтернативної підсудності.
Також колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами угоди про підсудність справи з іноземним елементом судам України, реєстрацію чи проживання відповідача на території України, також відсутні відомості щодо останнього спільного місця проживання подружжя.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, в разі його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, і лише за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що повернення позовної заяви з підстав зазначених в ухвалі не передбачено законодавством ,оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки залишаючи, а в подальшому повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції роз`явнив позивачу які саме відомості та документи необхідно надати. 
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року постановлена з дотриманням норм матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                    п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного  Суду протягом тридцяти днів з дня  її прийняття.

Головуючий:                                              Судді: