ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 липня 2024 року                    місто Чернівці справа №725/4952/24
провадження №22-ц/822/652/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів:  Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.
секретар Скулеба А.І.
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Баршаков Олександр Васильович на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 червня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна від опису та арешту, головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна від опису та арешту. 
В позові посилався на те, що згідно ВП №74593943 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 постановою від 01 травня 2024 року старшого державного виконавця Другого ВДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління МЮ Фалібога Х.П. здійснено опис та арешт майна. Зважаючи, що описане майно належить не ОСОБА_2 , а надано останній в тимчасове користування, ОСОБА_1 просив звільнити вказане майно від опису та арешту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та рух справи
04 червня 2024 року ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що не повно викладено обставини справи; немає посилань на докази про виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач в своїй позовній заяві не посилається на докази щодо належності йому спірного майна. Крім того, позивач не зазначає та не вказує, чи оскаржував він постанову державного виконавця про опис та арешт майна від 01 травня 2024 року. Також, позивач не зазначає в якості відповідача або третьої сторони державного виконавця. Крім того, позивач не посилається на докази, щодо вартості майна на яке накладено арешт. Надано позивачу строк 1 день для усунення зазначених недоліків з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 червня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна від опису та арешту - повернуто позивачу.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у встановлений в ухвалі строк з моменту отримання ухвали не виконав вимоги ухвали.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Баршаков О.В. просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вважає, що вимоги суду безпідставні, оскільки в позовній заяві повно викладені обставини справи з посиланням на докази про належність і вартість майна, що при оцінки судом може бути підставою для відмови в позові, а не поверненні заяви. 
Крім цього, чинним законодавством не передбачено попереднє оскарження постанови державного виконавця, оскільки останній в межах своїх повноважень проводив опис та арешт і не вирішує питання належності власності майна. 
Вважає, що державний виконавець не може бути відповідачем по даній справі, а притягнення останнього в якості третьої сторони за необхідності вирішується судом та не є підставою для повернення позовної заяви. Таким чином, суд позбавив заявника права на звернення до суду, що гарантовано Конституцією України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки, у даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, то справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Статтями 55 і 124 Конституції України гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вказане положення закріплено також у ст.4 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина друга, четверта статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції своєю ухвалою від 04 червня 2024 року залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 вказав, що позивачем не повно викладено обставини справи; немає посилань на докази про виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач в своїй позовній заяві не посилається на докази щодо належності йому спірного майна. Крім того, позивач не зазначає та не вказує, чи оскаржував він постанову державного виконавця про опис та арешт майна від 01 травня 2024 року. Також позивач не зазначає в якості відповідача або третьої сторони державного виконавця. Крім того, позивач не посилається на докази щодо вартості майна на яке накладено арешт. 
Ухвалою суду першої інстанції надано позивачу строк 1 (один) день для усунення зазначених вище недоліків з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с.8).
Копію ухвали про залишення позову без руху отримано представником позивача ОСОБА_4 – 10 червня 2024 року (а.с.9).
Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 червня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення майна від опису та арешту - повернуто позивачу.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у встановлений в ухвалі строк з моменту отримання ухвали не виконав вимоги ухвали (а.с.10).
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).
Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок майна якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі  №910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).
Аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач обґрунтовує позовні вимоги на власний розсуд.
Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
При цьому, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Разом з цим, дослідивши зміст позовної заяви, колегія суддів констатує, що така містить зміст позовних вимог, а також обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.
Зокрема, позовна заява містить підстави звернення до суду, визначене коло відповідачів. 
ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а на суд обов`язок перевірити наявність такого посилання у позовній заяві, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання щодо доведеності, обґрунтованості чи повноти викладених позивачем обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від08квітня 2020року у справі № 761/41071/19(провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20); від 19 січня 2021 року справі № 129/599/21 (провадження № 61-12856св21); від 14 липня 2021 року у справі № 344/14440/20 (провадження № 61-4061св21).
Так само неможливо вважати підставами для залишення позову без руху та його подальшого повернення не зазначення позивачем у позовній заяві третіх осіб, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, третіх осіб й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 201/1333/19, провадження № 61-10405св19, від 13 липня 2022 року у справі № 461/2358/19, провадження № 61-3497св21.
Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надаючи позивачу строк для виправлення недоліків – 1 (один) день, застосував надмірний формалізм під час ухвалення такої ухвали. Такий строк колегією суддів не може розцінюватися як достатній та необхідний для виправлення вказаних недоліків, а тому суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.
Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.
На підставі викладеного, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.
За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві є передчасним та таким, що не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.
У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Порушення норм процесуального права є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За вказаних обставин, ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 червня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Баршаков Олександр Васильович – задовольнити.
Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 червня 2024 року – скасувати та матеріали цивільної справи за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про звільнення майна від опису та арешту – направити до Першотравневого районного суду м.Чернівців для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий:                          Н.К. Височанська
Судді: І.Б. Перепелюк 
Н.Ю. Половінкіна