ПОСТАНОВА                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
18 вересня 2024 року                                
м. Київ                                                         
 
справа № 442/1199/22
 
провадження № 61-2244св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Дрогобицька міська рада Львівської області,  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Ілик Оксаною Григорівною, на постанову Львівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року               у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання протиправними та часткове скасування рішень Дрогобицької міської ради Львівської області, зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що на спірній земельній ділянці декілька десятиліть розташована допоміжна господарська споруда - належний йому сарай загальною площею 19,2 кв. м, збудований його родичами. Земельна ділянка доглядається ним та підтримується у належному стані, вона огороджена металевою сіткою, також на ній знаходяться висаджені дерева, кущі.
 
Зазначав, що 27 квітня 2018 року він звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, яка розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну власність. 
Через рік з дня подання вищевказаної заяви він отримав відповідь, якою його було повідомлено про відмову у наданні згоди на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі рішення 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 23 квітня 2019 року № 1736.
 
Вказував, що у зв`язку із тривалим перебуванням за межами України, лише                      03 лютого 2021 року він повторно подав заяву до Дрогобицької міської ради Львівської області з проханням надати згоду на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну власність, яка тривалий час не розглядалася та рішенням XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 вересня 2021 року № 586 залишена без задоволення.
 
У подальшому йому стало відомо про те, що відповідний дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 березня 2021 року № 256 отримав ОСОБА_2 . 
 
Крім того, рішенням Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2021 року № 521 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок» затверджено матеріали з виготовлення проєктів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність                        ОСОБА_2 земельну ділянку площею 684 кв. м. на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення було зареєстроване право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку (запис про право                           в державному реєстрі прав № 44463633).
 
Вважав, що вказані рішення прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема, положень абзаців 1, 2 частини сьомої                                                статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закону України                             «Про місцеве самоврядування в Україні» та є такими, що порушують його конституційні права щодо надання у власність земельної ділянки.
 
Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.42 рішення 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 23 квітня 2019 року № 1736, яким позивачу відмовлено у задоволенні його заяви від 27 квітня 2018 року                                       за вх. № 07/К-1865 про надання згоди на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у безоплатну приватну власність;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.64 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 вересня 2021 року за № 586, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. м на АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у приватну власність;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 березня 2021 року № 256                      «Про надання дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м                             на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.26 рішення Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2021 року № 521                     «Про затвердження матеріалів проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено матеріали                 з виготовлення проєктів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 
- визнати незаконним та скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2                з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель                                 і споруд, за ОСОБА_2 , запис про право в державному реєстрі прав                                      за № 44463633, вчинений виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області;
- зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області прийняти рішення про надання позивачу дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. м на АДРЕСА_1            з метою подальшої передачі цієї земельної ділянки у його приватну власність.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня  2023 року у складі судді Грицай М. М. позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.42 рішення 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 23 квітня 2019 року № 1736, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви від 27 квітня 2018 року за                            вх. № 07/К-1865 про надання згоди на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у безоплатну приватну власність заявника.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.64 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 вересня 2021 року за № 586, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. м на АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у приватну власність.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.1 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 березня 2021 року № 256                      «Про надання дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м                             на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнано незаконним та скасовано пункт 1.26 рішення Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2021 року № 521                     «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено матеріали                 з виготовлення проєктів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2                з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель                                 і споруд, за ОСОБА_2 , запис про право в державному реєстрі прав                                      за № 44463633, вчинений виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області.
Зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. м на АДРЕСА_1 з метою подальшої передачі цієї земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що Дрогобицькою міською радою Львівської області було порушено порядок надання земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що обумовило незаконність рішення щодо відведення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 та призвело до настання несприятливих наслідків для прав, свобод та законних інтересів позивача, зокрема, позбавлення права на завершення процедури відведення земельної ділянки.
 
Районний суд вважав, що на відміну від ОСОБА_2 , позивач першим подав належно оформлену заяву про надання згоди на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну приватну власність, тому, відповідно, він першим отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури - прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою та у подальшому затвердження такого проєкту та надання йому спірної земельної ділянки у власність.
 
Суд першої інстанції зазначив, щоДрогобицька міська рада Львівської області фактично надала необґрунтовану перевагу у відведенні земельної ділянки іншій особі, заява якої була зареєстрована пізніше заяви позивача. При цьому законних перешкод для відмови у наданні згоди ОСОБА_1 на виготовлення проєкту землеустрою районний суд не встановив.
 
Районний суд послався на судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області задоволено.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня                    2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про недотримання органом місцевого самоврядування положень ЗК України при виділенні і передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .
 
Апеляційний суд, посилаючись на положення частини сьомої статті 118 ЗК України, виходив із того, що Дрогобицька міська рада правомірно рішенням від 23 квітня 2019 року № 1736 відмовила позивачу у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м                                              на  АДРЕСА_1 саме для індивідуального садівництва, оскільки рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 18 березня 2019 року № 99 «Про затвердження проєкту містобудівної документації «Детальний план території в районі АДРЕСА_2 » затверджено проект містобудівної документації в районі АДРЕСА_2 , відповідно до якого заплановано квартал житлової забудови, розроблено та затверджено детальний план цієї території.
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що Дрогобицька міська рада, приймаючи рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області                                 від 12 березня 2021 року № 256 «Про надання дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, діяла в межах повноважень та не допустила порушень законодавства і прав позивача, передаючи спірну земельну ділянку у власність відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній вперше звернувся до Дрогобицької міської ради значно пізніше, ніж позивач із першою заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою.
 
Апеляційний суд відхилив твердження позивача щодо факту довготривалого відкритого та добросовісного користування спірною земельною ділянкою, як підстави для першочергового надання йому вказаної земельної ділянки, посилаючись на те, що самовільне користування земельною ділянкою не свідчить про наявність у нього законного права на користування нею та набуття відповідного статусу землекористувача, оскільки відповідно до вимог статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скасування рішення Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2021 року                  № 521 «Про затвердження матеріалів проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 4610600000:01:080:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не                                     є ефективним способом захисту, оскільки таке рішення міської ради                                                     не є нормативним актом суб`єкта владних повноважень, а є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою дію внаслідок виконання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року скасувати та залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2023 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У лютому 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                         у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року відкрито касаційне провадження                                    у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У травні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом                            Ілик О. Г., мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку задоволення позову та не допустив порушень законодавства і прав позивача.
 
Вказує, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що ним були виконані всі передумови для отримання земельної ділянки у власність у спосіб, визначений чинним законодавством. Так, він двічі звертався до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявами про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, які тривалий час не розглядалися та з формальних підстав були залишені без задоволення. 
 
Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки судом не взято до уваги недобросовісну поведінку Дрогобицької міської ради Львівської області, яка несвоєчасно повідомила його про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не навела вичерпні мотиви такої відмови. 
 
У свою чергу передача ОСОБА_2 спірної земельної ділянки порушує законний інтерес позивача на отримання земельної ділянки відповідно до                                             статті 118 ЗК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                         від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)                 та постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17,                 від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18, що передбачено пунктом 1               частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2024 року Дрогобицькою міською радою Львівської області подано відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, яке відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України.
 
Вказує, що на момент прийняття Дрогобицькою міською радою Львівської області рішення від 23 квітня 2019 року № 1736 існувало рішення виконкому Дрогобицької міської ради від 18 березня 2019 року № 99 «Про затвердження проєкту містобудівної документації «Детальний план території в районі АДРЕСА_2 ». Отже, земельна ділянка, яку хотів отримати позивач, не могла бути надана йому, оскільки за бажаним місцем розташуванням земельної ділянки для садівництва детальним планом не передбачено. 
 
Зазначає, що апеляційний суд обґрунтовано відхилив посилання позивача на факт довготривалого відкритого та добросовісного користування спірною земельною ділянкою як підставу для першочергового надання йому вказаної земельної ділянки, оскільки самовільне користування земельною ділянкою не свідчить про наявність у  ОСОБА_1 законного права на користування нею та набуття відповідного статусу землекористувача.
 
Вважає посилання заявника касаційної скарги на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17,                             від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18 є необґрунтованим, оскільки у даних справах встановлені інші фактичні обставини.
 
Доводи особи, яка подала відповідь на відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2024 року  ОСОБА_1  подав відповідь на відзив, у якому підтвердив доводи, викладені у касаційній скарзі та зазначив, що доводи Дрогобицької міської ради Львівської області, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не заслуговують на увагу.
 
Доводи особи, яка подала заперечення 
 
У травні 2024 року від Дрогобицької міської ради Львівської області надійшли заперечення, в яких відповідач просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_1  без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
27 квітня 2018 року  ОСОБА_1  звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою за вх. № 07/К-1865 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, яка розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у його безоплатну власність               (том 1, а. с. 19).
 
Рішенням 50-ї сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 23 квітня 2019 року № 1736 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його заяви             від 27 квітня 2018 року за вх. № 07/К-1865 про надання згоди на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 616 кв. м для ведення садівництва, що розташована на АДРЕСА_1 , для подальшої передачі цієї земельної ділянки у безоплатну приватну власність (том 1, а. с. 20-22).
 
Відповідно до довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»                                       від 04 червня 2019 року № 1031 та технічної документації на АДРЕСА_1 розташований сарай, загальною                                     площею 19,2 кв. м (фундамент - бетон, стіни - цегла), позначений на схемі розташування будівлі літ. «Б», який, згідно з даними станом на 31 грудня 2012 року не зареєстрований (том 1, а. с. 26-29).
 
21 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказана заява зареєстрована Дрогобицькою міською радою 28 січня             2021 року за вх. № 279/3-24 (том 1, а. с. 105).
 
25 січня 2021 року  ОСОБА_1  уклав з ФОП ОСОБА_3 договір № 21/71                                    з виготовлення плану території земельної ділянки на АДРЕСА_1  (том 1, а. с. 40-42).
 
03 лютого 2021 року  ОСОБА_1 повторно звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою за вх. № 07/К-612, відповідно до якої просив надати йому згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. м на АДРЕСА_1  та передати вказану земельну ділянку у його приватну власність (том 1, а. с. 43).
 
Рішенням III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 березня 2021 року № 256 «Про надання дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель                  і споруд (том 1, а. с. 50-51).
 
Рішенням Х сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2021 року № 521 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок» затверджено матеріали з виготовлення проєктів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 684 кв. м. на АДРЕСА_2   з кадастровим номером 4610600000:01:080:0094  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (том 1, а. с. 71).
 
Рішенням XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 вересня 2021 року за № 586 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель                            площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 та передачі цієї земельної ділянки у приватну власність (том 1, а. с. 45).
 
Відповідно до листа виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 31 грудня 2021 року за вих. № 3-24/12424 на усне звернення ОСОБА_1 на прийомі у міського голови останнього повідомлено про те, що на спірну земельну ділянку є декілька претендентів і така може бути включена в перелік земельних ділянок для продажу на земельних торгах, де позивач може взяти участь на загальних засадах (том 1, а. с. 46).
 
01 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із запитом на публічну інформацію (том 1, а. с. 48).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                   статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом                         Ілик О. Г., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                      з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                         і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,                 в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право                   у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується.              Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
 
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,00 га; ля ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше                             0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункти «б», «в», «г» частини першої статті 121 ЗК України).
 
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження цих проектів регулюються               статтями 118, 186-1 ЗК України.
 
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені                              в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
 
Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою                   і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
 
Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, відповідний орган у разі ухвалення рішення про відмову у наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.
 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
 
Згідно із частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах                               шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
 
Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
 
Дозвіл на розробку проекту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому.
 
Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не                                                  є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанова                      Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)).
 
Звертаючись до суду із вказаним позовом про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, зокрема, щодо відведення                     у власність  ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, відносно якої  ОСОБА_1 також подавав заяву про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, позивач посилався, зокрема, на те, що Дрогобицька міська рада Львівської області неналежно (недобросовісно) реалізувала надані їй повноваження в частині розпорядження спірною земельною ділянкою.
 
У справі, що переглядається встановлено, що 03 лютого 2021 року  ОСОБА_1 повторно звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою за вх. № 07/К-612, відповідно до якої просив надати йому згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 683,99 кв. м                           на АДРЕСА_1 та передати вказану земельну ділянку у його приватну власність.
 
Рішенням XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 вересня 2021 року за № 586 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель                            площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 та передачі цієї земельної ділянки у приватну власність.
 
21 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказана заява зареєстрована Дрогобицькою міською радою була зареєстрована 28 січня 2021 року за вх. № 279/3-24.
 
Рішенням III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 березня 2021 року № 256 «Про надання дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 684 кв. м на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель                  і споруд.
 
З висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду погоджується з огляду на таке.
 
Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
 
Верховний Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки                                  у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.
 
Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала                                у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження                        № 14-28цс20), відповідно до яких неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.
 
Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові наголосила, що розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності                                                   і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася                      з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу.
 
Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у разі формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності
у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього немає законних перешкод.
 
Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася                      з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.
 
Лише факт звернення особи до компетентного органу з метою реалізації нею свого права на отримання земельної ділянки не підтверджує виникнення у такої особи обґрунтованого права на звернення до суду в разі надання у власність земельної ділянки, на яку вона претендувала, іншій особі. Вирішення питання про передачу особі у власність земельної ділянки має здійснюватися із дотриманням принципів добросовісності та розумності.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проєкту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Отже, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, чи погодження проєкту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки.
 
Такі висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 27 березня 2024 року у справі № 695/1038/22 (провадження № 61-8921св23), від 11 квітня 2024 року                     у справі № 607/10862/22 (провадження № 61-13281св23) та від 02 червня 2021 року у справі № 700/316/20-ц.
 
Згідно висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 823/105/18, зацікавлена особа має право замовити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу протягом одного місяця від дня закінчення місячного строку з часу реєстрації клопотання                   у відповідному уповноваженому органі. Місячний строк, упродовж якого особа може реалізувати це право, є присічним. Відтак, нездійснення права замовити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у цей строк призводить до припинення цього права. Проте, у випадку, якщо така протиправна бездіяльність має місце, це насамперед призводить до порушення гарантованого Конституцією України права на землю особи, яка звернулась з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки                                 у власність або в користування, оскільки створює перешкоди у реалізації зазначеного права для цієї особи. Крім того, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу                                      у подальшому точно визначити предмет оренди. Цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому. Разом із цим, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
 
Встановивши, що формування земельної ділянки з конкретно визначеними межами здійснено саме на підставі проекту землеустрою ОСОБА_2                                                   (стаття 79-1 ЗК України, стаття 50 Закону України «Про землеустрій»), Дрогобицька міська рада Львівської області відповідно до наданих їй повноважень ухвалила рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_2 .
 
З цих підстав, у позивача відсутнє право на захист його законних очікувань щодо оформлення права власності саме на спірну земельну ділянку, оскільки                            ОСОБА_2 раніше за позивача вчинив юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на це майно: раніше закінчив розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки, за його заявою сформовано земельну ділянку та, як наслідок, ухвалено рішення про затверджено проекту землеустрою за ним.
 
Отже, правильними є висновки апеляційного суду про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними                             у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження                     № 11-986апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження                    № 14-301цс18) і підставі відступу від яких колегія суддів не вбачає.
 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
 
Посилання касаційної скарги  ОСОБА_1  на те, що передача ОСОБА_2 спірної земельної ділянки порушує законний інтерес позивача на отримання земельної ділянки відповідно до статті 118 ЗК України ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування судом висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                                      від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)                 та постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17,                 від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18 є необґрунтованими, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать вказаним висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
 
ЄСПЛ також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними              в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає                                       зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено                               з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою,                      а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені                 у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його                                    представником - адвокатом Ілик Оксаною Григорівною, залишити без задоволення.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець