ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/994/24	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/654/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря - Дідух М.Є. 
та представника заявниці — адвоката 
Сідорова В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/994/24, в режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сідоров Віталій Михайлович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року, ухваленого суддею Мочальською В.М., повний текст якого виготовлено 25 квітня 2024 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:
       у березні 2024 року представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Сідоров В.М. звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , яким просив заборонити останньому на строк 6 місяців: перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань, меншу двісті метрів до місця проживання (перебування), роботи та інших місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
В обґрунтування вимог представник заявниці вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час знаходяться на стадії розірвання шлюбу. Під час шлюбу у них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони проживають окремо. Вже кілька років фактично шлюбні відносини припинено між ними. ОСОБА_2 систематично вчиняє по відношенню до ОСОБА_1 домашнє насильство протягом тривалого часу, продовжує навідуватися до місця проживання заявниці та вчиняти по відношенню до неї домашнє насильство. Унаслідок протиправних дій ОСОБА_2 заявниця постійно перебуває у стані стресу та тривоги, перестала нормально спати, загалом якість її життя значно погіршилася. У неї склалося враження, що чоловік може втілити у життя всі свої погрози.
       25.01.2024 біля 21 години 30 хвилин ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , яке виражалось в нецензурній лайці в її адресу та образливих висловлюваннях, унаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. За дані дії ОСОБА_2 19 лютого 2024 року постановою Кременецького районного суду Тернопільської області було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Також 26.01.2024 відносно ОСОБА_2 був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №330763. Крім того, 23.02.2024 відносно ОСОБА_2 був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №330764. Даний припис передбачав заборону ОСОБА_2 в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 , однак незважаючи на це ОСОБА_2 продовжує вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_1 ..
       Посилаючись на наведене, з метою забезпечення захисту заявниці від подальшого домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 , представник заявниці - адвокат Сідоров В.М. просив задовольнити заяву.
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , де заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сідоров В.М. просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про видачу обмежувального припису у вигляді накладення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнити, поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:
-заборона перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-заборона наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання (перебування), роботи та інших місць частого відвідування постраждалою ОСОБА_1 ;
-заборона особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її тав будь - який спосіб спілкуватися з нею;
-заборона вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявниці зазначив, що ОСОБА_2 систематично протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_1 . Не зважаючи на те, що шлюб між колишнім подружжям розірвано, чоловік продовжує навідуватися до місця проживання ОСОБА_1 та вчиняти по відношенню до останньої домашнє насильство. Унаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , заявниця постійно перебуває у стані стресу та тривоги, перестала нормально спати, загалом якість її життя значно погіршилася. Систематичне вчинення домашнього насильства свідчить про те, що ОСОБА_2 не розкаюється та не шкодує про вчинене.         Винесення постанови Кременецьким районним судом Тернопільської області у справі № 601/291/24 від 19 лютого 2024 року про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП свідчить про те, що його, поведінка протягом декількох років є незмінною, а тому він становить загрозу для ОСОБА_1 . У жінки склалося враження, що її колишній чоловік може втілити у життя всі ті погрози про фізичну розправу з нею.
Таким чином, при винесені оскаржуваного рішення судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 вчиняє по відношенню до ОСОБА_1 домашнє насильство, яке має систематичний характер.
Що підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах цивільної справи № 601/994/24, а саме:
постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/291/24 від 19 лютого 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Під час судового розгляду встановлено наступне: ОСОБА_2 25.01.2024 року біля 21 год. ЗО хв. Вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 , яке виражалося в нецензурній лайці в її адресу та образливих висловлюваннях, унаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Окрім цього, ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю визнав свою провину.
постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/2435/21 від 28 вересня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. Під час судового розгляду встановлені наступні обставини: 26 вересня 2021 року о 22:30 год за місцем спільного проживання гр. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини - ОСОБА_1 , у ході якого висловлювався в адресу останньої нецензурною лайкою та образливими словами в результаті чого могла б бути завдана психологічна шкода здоров`ю потерпілої.
Стосовно кривдника - ОСОБА_2 лейтенантом поліції (ДОП СГШП Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області) Вітюком Юрієм Феодосійовичем відповідно до ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» винесено термінові заборонювані приписи, а саме: серії АА № 330763 26 січня 2024 року та серії АА № 330764 від 23 лютого 2024 року.
У зв`язку з наданням правової допомоги ОСОБА_1 до Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області подано адвокатський запит з метою отримання інформації щодо зафіксованих випадків її звернень за номером «102» з метою виклику працівників поліції у зв`язку із вчиненням по відношенню до неї та її неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домашнього насильства - ОСОБА_2 . З відповіді на адвокатський запит № 5622/109/01-2024 від 19.03.2024 року вбачається, що були зафіксовані такі випадки звернення:
       25.01.2024 року - за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 -прийняте та зареєстроване в ІТС ШНП Кременецького РВП за ЄО № 656 від 25.01.2024 року;
04.12.2022 року - за фактом вчинення психологічного та фізичного насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 - прийняте та зареєстроване в ІТС ШНП Кременецького РВП за ЄО № 5763 від 04.12.2022 року;
13.12.2022 року - за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 -прийняте та зареєстроване в ІТС ШНП Кременецького РВП за ЄО № 5860 від 13.12.2022 року (приєднане до ЄО № 5763 від 04.12.2022 року);
16.02.2021 року - за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 -прийняте та зареєстроване в ІТС ШНП Кременецького РВП за ЄО № 892 від 16.02.2021 року.
       Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов. 
       У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 – адвокат Сідоров В.М. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.
        ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 0600932293401, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною нею адресою.
       Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі.
       Під час даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2006 року, виданим Горинською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №25.
       Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.09.2021 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та призначено йому стягнення у виді сплати штрафу у розмірі 170 гривень.
       Відповідно до термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_2 від 26.01.2024 серії АА № 330763 встановлено, що 25 січня 2024 року біля 21 години 30 хвилин ОСОБА_2 за місцем спільного проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Постраждалою особою зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборонено в будь-який спосіб контактувати із потерпілою строком на 5 діб до 13 год 00 хв 26.01.2024, який діє до 13 год 00 хв 31.01.2024.
       Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.02.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі170 гривень.
       Відповідно до термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_2 від 23.02.2024 серії АА № 330764, 21 лютого 2024 року біля 17 години ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , а саме вимагав ключі від господарства і будинку. Потерпілою зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборонено в будь-який спосіб контактувати із потерпілою строком на 5 діб до 17 години 45 хвилин 23.02.2024, який діє до 17 години 45 хвилин 28.02.2024.
       Відповідно до відповіді начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19.03.2024 № 5622/109/01-2024 ОСОБА_1 зверталась до Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області відносно вчинення неправомірних дій чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 : - 25.01.2024 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення;
- 04.12.2022 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення;
-13.12.2022 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення;
- 16.02.2021 за фактом того, що чоловік ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство. Щодо останнього складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та адміністративний матеріал направлений до Кременецького районного суду Тернопільської області.
       З ухвали Кременецького районного суду від 14.02.2024 вбачається, що ОСОБА_2 знятий з реєстраційного обліку.
       З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 371410249 від 26.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, бланк №ННР891859 від 01.11.2018, виданого приватним нотаріусом Фаїз Н.П.
       Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Свого батька він не вважає кривдником чи домашнім насильником. Батько та мати живуть на даний час окремо. Між батьками завжди були сварки та конфлікти. Конфлікти та сварки завжди провокувала мама, а тато через свій запальний характер відповідав не завжди правильно. Було таке що тато після того, як мама спровокувала сварку взяв її за волосся. Остання сварка батьків була 25.01.2024 через побутові речі, мама викликала поліцію, тато пішов в цей день жити до сестри. Від того дня він мами не бачив жодного разу, не переслідував її. Кілька разів просив його запитати маму чи можна поспілкуватися з нею зателефонувавши, на що мама погоджувалася. 23.02.2024 тато приїхав з ним додому забрати речі. Мами не було вдома, він її телефонував, просив дати ключі від будинку, однак мама ключів не дала, а натомість викликала поліцію. Тато мами ніколи не шукав, не телефонував без її згоди, жодного разу не приїжджав до неї, домашнього насильства не вчиняв.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_2 відносно неї, свідчить про наявність конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо заявниці психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
       Враховуючи те, що заявниця не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 систематично психологічного та фізичного насильства стосовно неї, а також оцінивши ризики настання насильства у майбутньому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. 
       Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
       Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
       Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
       Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
       Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
       Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
       Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
       Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
       Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
       Відповідно до частини десятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.
       У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
       Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
       Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
       Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. 
       Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
       Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
       У справі, що переглядається: підставою звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису заявниця вказала те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 систематично протягом тривалого часу чинить відносно неї домашнє насильство.
Судом встановлено, що сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_2 відносно неї, свідчить про наявність конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо заявниці психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Так, як вбачається з відповіді начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19.03.2024 № 5622/109/01-2024, що 25.01.2024 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне насильство в ході проведення перевірки встановлено, що до прибуття працівників на місце події конфлікт був вичерпаний, від написання пояснення чи заяви учасники події відмовилися, таким чином, в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення; 04.12.2022 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне насильство в ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення; 13.12.2022 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство в ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення.
Крім цього, судом встановлено, що з 25.01.2024 ОСОБА_2 не проживає в будинку заявниці. До будинку за останні три місяці приходив лише один раз 21 лютого 2024 року за своїми речами, однак жодного конфлікту між сторонами не відбулося, що не заперечується ні заявницею, ні заінтересованою особою, а також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3 . 
З наданих заявницею доказів вбачається, що до 25.01.2024 подружжя проживало за однією адресою та у них склалися конфліктні відносини
       Термінові заборонні приписи відносно ОСОБА_2 щодо заборони в будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_1 строком на 5 діб, не містять відомостей про вчинення фізичного або будь-якого іншого насильства стосовно заявниці. 
       Зокрема, з термінового заборонного припису від 23.02.2024, стосовно ОСОБА_2 , вбачається, що останній лише вимагав ключі від господарства і будинку. З пояснень свідка встановлено, що ОСОБА_2 хотів лише забрати свої речі. 
       Доводи заявниці в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 продовжує навідуватися до її місця проживання та вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство, що унаслідок протиправних дій ОСОБА_2 вона постійно перебуває у стані стресу та тривоги, перестала нормально спати, загалом якість її життя значно погіршилася, що у неї склалося враження, що чоловік може втілити у життя всі свої погрози, колегія суддів вважає недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо цього. Наведені заявницею обставини свідчать про виникнення конфлікту між сторонами на побутовому рівні, неприязних відносин, однак не містять ознаки застосування щодо неї заінтересованою особою ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
       Встановивши, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому та врахувавши, що заявниця не довела обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сідоров Віталій Михайлович слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
       Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сідоров Віталій Михайлович залишити без задоволення.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
       Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2024 року.

Головуюча                                                                        Н.М. Храпак         
       
Судді:                                                                        Б.О. Гірський

                                                                               О.З. Костів