П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 487/4230/24	

Перша інстанція: суддя Нікітін Д.Г.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

представника апелянта – адвоката Вишневського А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2024 року у справі за позовом Заводського відділу у м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

09 травня 2024 року Заводський відділ у м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі – Заводський відділ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області) звернувся до суду першої інстанції з позовом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просило затримати його, з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Обґрунтовуючи наведені вимоги, Заводський відділ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області указував, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на території України без документів на право проживання в Україні. Іноземець ухиляється від виїзду за межі території України після закінчення відповідного терміну перебування.
Також позивач указує, що іноземець не виконав раніше прийнятого щодо нього рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 11.08.2018 №75/88, яким було встановлено строк для добровільного залишення території України до 09.09.2018 та продовжує ухилятися від його виконання.
Крім того, 07.05.2024 Заводський відділ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області прийняв рішення про примусове видворення за межі території України ОСОБА_1 .
Отож, наявність вищевикладених обставин, на думку позивача, створює підстави для затримання відповідача, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на підставі вимог статті 289 КАС України, а також частин 3, 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2024 року позов задоволено.
Суд затримав громадянина Азейбаржанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявні, визначені в частині 1 статті 289 КАС України, підстави, для затримання відповідача, з метою забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців.
Суд першої інстанції акцентував увагу, що відповідач у вересні 2018 року не виконав рішення міграційної служби від 11.08.2018 та у строк до 09 вересня 2018 року не залишив територію України, продовжив проживати на її території.
До того ж, рішенням суб`єкта владних повноважень від 07 травня 2024 року вирішено примусово видворити відповідача з України.
З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення чи чинити перешкоди у його виконанні, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, покликаючись, в апеляційній скарзі, на його незаконність та необґрунтованість, адвокат Вишневський А. А., який діє в інтересах громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотиви апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не навів підстави за яких вважав, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення.
Крім того, на думку скаржника, позивач, звертаючись з позовом щодо затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі – ПТПІ), не зазначив чому не розглянув інші альтернативні механізми забезпечення видворення – поруку або заставу, а суд першої інстанції, приймаючи рішення, не розглянув можливість застосування до відповідача більш м`яких та альтернативних механізмів забезпечення примусового видворення, окрім поміщення до ПТПІ.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість її вимог та про залишення її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів скаржника, представник позивача відтворює свою позицію, яка викладена у позовній заяві, з якою погодився суд першої інстанції. Зокрема, позивач указує, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення без поважних причин, втратив підстави для законного перебування в Україні, не має постійного місця проживання, офіційного джерела доходів, а також достатнього фінансового забезпечення для проживання в Україні та для виїзду за її межі. У зв`язку з цим, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляції підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов, у зв`язку з відсутністю світла.

Фактичні обставини справи.

Громадянин Азейбаржанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 29.06.2011 через КПП «Харків-пасажирський» за паспортом громадянина Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії від 28.04.2009 до 28.04.2019 в безвізовому порядку з приватною метою до рідного брата, який проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання.
11.08.2018 поліцією було доставлено громадянина Азейбаржанської Республіки ОСОБА_1 до приміщення Центрального РВ в м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області.
Під час перевірки вказаної особи, було встановлено, що громадянин Азейбаржанської Республіки ОСОБА_2 знаходиться на території України нелегально. Після закінчення строку перебування за межі території України не виїхав.
За фактом порушення міграційного законодавства відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100 грн., відповідно до постанови від 11.08.2018 серії ПН ММК №044831.
Також, рішенням Центрального РВ в м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області від 11 серпня 2018 року № 75/88 громадянина Азейбаржанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни за межі території України та надано строк для добровільного його виконання до 09 вересня 2018 року.
Дане рішення відповідач отримав 11 серпня 2018 року, про що свідчить розписка (а.с.38), яке в судовому порядку не оскаржувалось.

Далі, 07 травня 2024 року співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП в Миколаївській області був доставлений до приміщення Заводського відділу у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області громадянин Азейбаржанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де були встановлені вказані вище обставини про порушення міграційного законодавства.
Так, відповідач проживає на території України без документів на право проживання в Україні; ухиляється від виїзду за межі території України після закінчення відповідного терміну перебування; не виконав раніше прийнятого відносно нього рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та ухиляється від його виконання.
На час виявлення у відповідача були відсутні документи, які посвідчують особу.
За результатами перевірок за обліками територіальних органів ДМС України було встановлено, що відповідач посвідками на постійне або тимчасове проживання не документований, дозвіл на імміграцію в Україну не отримував.
Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався, інформація щодо визнання іноземця біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня.
Заводським відділом у м. Миколаєві УДМС у Миколаївській області стосовно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПН ММК № 001558 від 07.05.2024 у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 203 КУпАП.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН ММК № 001558 від 07.05.2024, відповідно до якої на громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн.
Далі, 07.05.2024 Заводським відділом у м. Миколаєві УДМС у Миколаївській області прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 та складено протокол про адміністративне затримання № ММК 000066, з метою забезпечення його видворення за межі території України.
Після вищевказаних дій, ОСОБА_1 поміщено до ПТПІ.
Про затримання відповідача 08 травня 2024 року повідомлено посольство Азейбаржанської Республіки.
Станом на 30.05.2024 рішення про примусове видворення іноземця реалізовано, видворено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 з території України.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.

Частина 11 статті 289 КАС України передбачає, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства за наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідна особа, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення.

У доводах апеляційної скарги указано про те, що суд першої інстанції не навів підстави за яких вважав, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, а тому безпідставно застосував такий захід як затримання.
Відповідаючи на даний довід апеляції, колегія суддів виходить з такого.

Як свідчать обставини справи, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , 11 серпня 2018 року отримавши рішення міграційного органу про примусове повернення з України, яким було зобов`язано покинути територію України у термін до 09 вересня 2018 року, не виконав його та не залишив територію України, продовжуючи проживати на її території нелегально аж до повторного виявлення 07 травня 2024 року.
Вказане стало підставою для прийняття рішення про затримання іноземця, з метою забезпечення примусового видворення.
За таких умов, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

До того ж, слід зазначити, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 статті 203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства), проживав на території України без документів на право проживання в Україні, що також свідчить про можливість його ухилення від виконання рішення про його примусове видворення.

Переходячи до іншого доводу апеляції про те, що не розглянуто альтернативні заходи забезпечення примусового видворення такі як поруку або заставу, колегія суддів указує таке.

Частина 5 статті 289 КАС України передбачає, що взяття на поруки підприємством, установою чи організацією полягає у наданні уповноваженими особами підприємства, установи чи організації, яких суд вважає такими, що заслуговують на особливу довіру (поручителями), письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання іноземцем або особою без громадянства покладених на нього (неї) обов`язків відповідно до частини четвертої цієї статті і зобов`язуються за потреби доставити його (її) до суду чи органу (підрозділу), який подав позов.
Відповідно до частини 6 статті 289 КАС України внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За правилами частини 7 статті 289 КАС України розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від п`ятдесяти до ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на спеціальний рахунок, визначений частиною шостою цієї статті, протягом п`яти робочих днів з дня ухвалення судом рішення про внесення застави.

Водночас, колегія суддів указує, що для застосування таких заходів як порука або застава іноземець повинен проявити ініціативу з цього приводу та зазначити, яке підприємство, установа чи організація може взяти його на поруку, а також має заявити про можливість внесення застави.
Однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідач заявляв суб`єкту владних повноважень або суду про можливість взяття його на поруки або внесення застави.

У зв`язку з цим, відповідні доводи апеляції колегією суддів не приймаються.

Інших доводів, які б могли свідчити про неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 травня 2024 року у справі за позовом Заводського відділу у м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Доповідач -  суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Ю. М. Градовський

суддя                                                             Л. П. Шеметенко