ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/473/24 Справа № 696/877/24 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Ніколенко О. Є.   Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року                                                                                           м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., при секретарі Бєлан О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №696/877/24 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Кам`янського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп. 
Як встановлено судом першої інстанції, 17.07.2024 о 00 год. 51 хв., в м. Кам`янка по вул. Перемоги, водій ОСОБА_1 керував автомобілем FORD C-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння проводилося на місці зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Drager 6810, згідно з результатом тесту №6331 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння - 1,74% проміле алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 (А) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною та необгрунтованою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Кам`янського районного суду Черкаської області від 20.07.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальнності , а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що він є військовослужбовцем, який постійно керує транспортом службовим, виконує як бойові, так і інші не бойові доручення та без водійських прав йому ніяк не можна. Алкоголь він не вживав. Поліцейські притягли його до адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення за водіння без страховки. Поліцейські йому не представлялися, посвідчення не показували, вели себе хаотично, постійно щось говорили з різних сторін. В подальшому один з поліцейських запропонував йому пройти освідування на стан сп`яніння, на що він погодився, так як алкоголь не вживав. При відсутності освітлення та будь-якої видимості йому надали якийсь пристрій, чи був він герметично запакований стверджувати не можна, по вказівці поліцейського він зняв зазначений пристрій з якогось целофану та вставив його в неідентифікований пристрій, після чого з четвертого разу його зміг продути, результат показав 1,74 ‰ з яким він не погодився та свою вину заперечив. 
Апелянт зазначив, що працівниками поліції йому не було роз`яснено суті правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, та ст.266 КУпАП та «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», яким передбачено порядок направлення та проходження огляду на стан сп`яніння. Також жодного огляду його на місті щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння працівниками поліції не проводилося, та не було складено відповідного акту.
Вважає, що працівники поліції, весь час вводили його в оману, та провокували на вчинення правопорушення , передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ними було штучно створено доказову базу для складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, і їх дії мають бути визнанні неправомірними та незаконними.
ОСОБА_1 зауважив, що відео, яке підтверджує факт проходження ним освідування на стан сп`яніння незадовільної якості та не може бути належним та допустимим доказом у справі, і з нього не видно хто з працівників поліції проводить процесуальну дію. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 частково змінив свої апеляційні вимоги, зазначив, що він повністю визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, проте просив змінити постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення, та не позбавляти його права на керування транспорними засобами терміном на 1 рік. Зазначив, що він є військовослужбовцем і використовує автомобіль для виконання службових завдань, а тому позбавлення його водійских прав унеможливить їх виконання.
Заслухавши думку апелянта ОСОБА_1 та його представника – адвоката Поліщука А.Ю., які частково підтримали вимоги апеляційної скарги та просили не позбавляти ОСОБА_1 прав на керування транспортними засобаси строком на 1 рік, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Відповідно до п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 ПДР України передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ №102446 від 17.07.2024, 17.07.2024 о 00 год. 51 хв., в м. Кам`янка по вул. Перемоги, водій ОСОБА_1 керував автомобілем FORD C-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння проводилося на місці зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Drager 6810, згідно з результатом тесту №6331 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,74% проміле алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: 
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 102446 від 17.07.2024, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а.с. 1);
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.07.2024, та роздруківки з газоаналізатора Drager Alcotest 6810 від 17.07.2024, тест №6331, результат 1,74% проміле алкоголю (а.с. 2, 3);
- даними направлення від 17.07.2024 до КНП «Кам`янська БЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 4);
- даними рапорту поліцейського з РПП СПД №2 ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта поліції С.Борисенка від 17.07.2024 (а.с. 5);
- даними відеозапису (а.с.6);
- даними постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2620250 від 17.07.2024 (а.с. 7).
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції - якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
За ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів.
Для об`єктивного розгляду справи та прийняття законного рішення, апеляційним судом був переглянутий відеозапис з відеореєстратора автомобіля працівників поліції та їх бодікамер щодо подій від 17.07.2024 за участю ОСОБА_1 . Так, з переглянутого відео вбачається, що автомобіль FORD C-MAX, д.н.з. НОМЕР_2 , в комендантську годину здійснював рух, а тому був зупинений працівниками поліці. Водієм виявився ОСОБА_1 , який, як було в подальшому встановлено працівниками поліції, керував транспортним засобом з порушенням п.2.3в, п.2.1г, п.2.3в ПДР України, тому відносньо нього працівниками поліції була винесена постанова про адміністративне правопорушення серія ЕНА №2620250 (а.с.7).
Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови, на що йому працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», або у медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» , зазначивши, що їхати до медичного закладу для проходження такого огляду немає потреби.
На запитання працівника поліції, ОСОБА_1 неодноразово відповідав, що «пиво пив сьогодні, якщо чесно» (00:55:54, 1301170_00001520240717005144_0013), «пив пиво та вино, сперечатися не буду» (01:03:26, 1301170_00001520240717010145_0014).
ОСОБА_1 було надано герметично запакований муштук до приладу «Драгер», для того, щоб він пересвідчився в його герметичності, що він і зробив, будь-яких сумнівів щодо його герметичності він не висловлював, та погодився за домогою нього пройти освідування на приладі «Драгер», тому його апеляційні доводи про сумнівність герметичності муштуку є неспроможними та спостовуються переглянутим відео події.
Слід зазначити, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_1 всіляко його уникав, неодноразово неправильно продував наданий йому прилад, у зв`язку з чим був попереджений працівниками поліції, що така його поведінка буде ними розцінена, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і відносно нього буде складено протокол про адмінправопорушення. Врахувавши попередження працівників поліції, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого склав 1,74‰ проміле. З вказаним результатом ОСОБА_1 погодився (01:07:30, 1301170_00001520240717010145_0014). В подальшому ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснили, що у зв`язку з тим, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КупАП, після його складання він був ознайомлений зі змістом, та поставив свій підпис.
Доводи апелянта про те, що жодного огляду його на місці щодо виявлення ознак алкогльного сп`яніння працівниками поліції не проводилося, є надуманими та спростовуються переглянутим відео події, як і доводи про те, що він запевняв працівників поліції про невживання ним алкоголя.
Твердження апелянта про те, що йому не була роз`яснена суть правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, ст.266 КУпАП та «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», є неспроможними, оскільки з переглянутого відео вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння в устаноленому законом порядку після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння йому було повідомлено, що у зв`язку з перебування його в стані алкогольного сп`яніння - 1,74‰ проміле відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та роз`яснено, що з цих підстав він відсторонюється від керування транспортним засобом, на місце зупинки ОСОБА_1 був викликаний «тверезий водій».
Доводи апелянта про те, що суд не вірно дослідив наявні в матеріалах справи докази та взяв до уваги докази, які є неналежними та недопустимими, оскільки отримані в непередбачений Законом України спосіб, є необгрунтованими та надуманими. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд всебічно, повно, об`єктивно, дослідив та надав оцінку всім наявним доказам, та прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Щодо доводів апелянта про те, що дії працівників поліції мають бути визнанні неправомірними та незаконними, то вони є необгрунтовними та безпідставними, оскільки не були оскаржені ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що відео, яке підтверджує факт проходження ним освідування на стан сп`яніння незадовільної якості та не може бути належним та допустимим доказом у справі, є неспроможними та спростовуються переглянутим відеозаписом події від 17.07.2024 за участі ОСОБА_1 , якість його є задовільною, зміст відеозапису сумнівів у апеляційного суду не викликає.
Доводи апелянта про те, що він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 та водійські права йому необхідні для виконання службових обов`язків, а тому постанову суду першої слід змінити і не позбавляти його права керувння транспортнирми засобами , є безпідставними.
Суд не може проігнорувати санкцію ч.1 ст.130 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто безальтернативне стягнення.
Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
За змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.
При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом. 
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки умисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих, внаслідок власної поведінки.
У даному випадку, з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, також вважаю за потрібне звернути увагу на наступне рішення.
Так, по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 , є молодшим сержантом, та у в`язку з військовою необхідністю потребує у керуванні військовим авто, як про це зазначено в клопотанні та довідці старшого лейтенанта в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_2 (а.с.40-41), не можуть слугувати підставою для задоволення його змінених апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак проігнорував вимоги закону.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП України, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного правопорушення, що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, вважаю, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною, обгрунтованою та вмотивованою і її слід залишити без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, - 

п о с т а н о в и л а :

Постанову Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка