ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" липня 2024 р.           Справа№ 911/3553/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яценко О.В.
суддів:            Хрипуна О.О. 
          Палія В.В. 
 
за участю секретаря судового засідання  Вороніної О.С.
за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 25.07.2024
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  заступника керівника Київської обласної прокуратури 
на рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 
у справі №911/3553/20 (суддя Подоляк Ю.В.) 
за позовом керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації 
до Гостомельської селищної ради 
Державної установи "Бучанська виправна колонія (№ 85)" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні другого відповідача: Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат № 1"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Міністерство юстиції України 
про визнання недійсними рішення та державного акта про право постійного користування, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.          Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури (після зміни назви - Бучанська окружна прокуратура) (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Гостомельської селищної ради та Державної установи "Бучанська виправна колонія (№ 85)" (далі - ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)", в якій просив:
2.          - визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії (№ 85)" (далі - рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV);
1)          визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 27.06.2012 серії ЯЯ № 154647;
2)          скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 № 45549942 з виправлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована за адресою: Київська обл., смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, з одночасним припиненням прав Гостомельської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041;
3)          повернути у власність держави в особі Київської ОДА земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, яка розташована за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3.
3.          Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор посилався на те, що згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 18.03.1996 ІІ-КВ № 001538 Бучанській виправній колонії Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 85) для забезпечення її діяльності було надано в користування земельну ділянку спеціального призначення площею 19,6 га. Проте рішенням Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,8042 га у постійне користування ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)" за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3, для будівництва житлових будинків для службового житла персоналу установи; вилучено з акта постійного користування, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею від 18.03.1996 за №     11, земельну ділянку площею 2,8042 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)" для будівництва житлових будинків для службового житла персоналу установи. Прокурор констатував, що на підставі цього рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)" видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 27.06.2012 серії ЯЯ №    154647 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, про що в Книзі реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Гостомельської селищної ради здійснено запис за №     321094593000009. У подальшому державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Реєстрація Плюс" Товкайло Уляна Василівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 № 45549942 про реєстрацію виправлення права власності на спірну земельну ділянку, яким змінено форму власності спірної земельної ділянки з державної на комунальну.
4.          Як зазначав Прокурор, рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV прийняте всупереч вимог закону, оскільки Гостомельська селищна рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності. Право розпоряджатися спірною земельною ділянкою, на думку Прокурора, належить виключно Київській ОДА. Проте Прокурор зауважував, що Київська ОДА рішень щодо спірної земельної ділянки на користь ДУ "Бучанська виправна колонія (№ 85)" не приймала. Тому, за твердженням Прокурора, рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV та виданий на його підставі Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 27.06.2012 серії ЯЯ №     154647 є неправомірними та повинні бути визнані недійсними, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним та підлягає скасуванню, а спірна земельна ділянка - поверненню у державну власність в особі Київської ОДА.
Короткий зміст судових рішень
5.          Згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі №     911/3553/20 (суддя Подоляк Ю. В.) у задоволенні позову Прокурора відмовлено повністю.
6.          Суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка спеціального призначення площею 19,6 га згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №     001538 надана в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85, а майно, в т.     ч. земельні ділянки, виправної колонії перебувають у державній власності та використовуються нею виключно для забезпечення виконання її завдань, розпорядження та управління майном виправної колонії здійснює Міністерство юстиції України. Тому суд першої інстанцій дійшов висновку, що органом, уповноваженим державою для захисту порушених прав держави щодо розпорядження об`єктами державної власності у спірних правовідносинах, є Міністерство юстиції України. Суд першої інстанції зазначив, що Прокурор, звертаючись до суду із цим позовом в інтересах держави, визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Київську ОДА.
7.          Ураховуючи встановлені обставини звернення Прокурора в інтересах неналежного позивача, тобто особи, яка не уповноважена на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Прокурора.
8.          Відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у справі №     911/3553/20 рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 скасоване, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Прокурора задоволено.
9.          Верховний Суд виніс постанову від 21.03.2023 у справі № 911/3553/20, якою постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у справі №     911/3553/20 скасував, справу № 911/3553/20 передав на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
10.          Верховний Суд, скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022, зазначив, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки питанню чи відбулося розмежування земель державної та комунальної власності у межах відповідного населеного пункту на момент прийняття рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV.
11.          Верховний Суд також зазначив про необхідність дослідження обставин щодо наявності/відсутності реєстрації спірної земельної ділянки як державної власності і, зокрема, моменту такої реєстрації. Колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на те, що залежно від встановленого, обставини щодо розпорядження Гостомельською селищною радою спірною земельною ділянкою, а саме надання її у постійне користування ДУ "Бучанська виправна колонія (№ 85)" та обставини щодо реєстрації права власності на цю земельну ділянку за Гостомельською селищною радою, можуть мати різні правові підстави і тому правомірність вчинення таких дій підлягатиме оцінці у контексті законодавчих положень та фактичних даних, які були актуальні на час прийняття рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV.
12.          Верховний Суд зазначив про недослідження судом апеляційної інстанції доводів Гостомельської селищної ради щодо поінформованості позивача саме з 2008 року про обставини, які стали підставою для подальшого прийняття рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV, у контексті розгляду заяви Гостомельської селищної ради про застосування позовної давності.
13.          Згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі № 911/3553/20 рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі №     911/3553/20 скасоване. Ухвалено нове судове рішення, яким позов Прокурора задоволено.
14.          Визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85".
15.          Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 154647 від 27.06.2012.
16.          Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 № 45549942 з виправлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт. Гостомель, вул. Мирна, 3 з одночасним припиненням прав Гостомельської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041.
17.          Вирішено повернути у власність держави в особі Київської ОДА земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, яка розташована в смт. Гостомель, вул. Мирна, 3.
18.          Здійснено розподіл судових витрат.
19.          Суд апеляційної інстанції, встановлюючи обставини обґрунтованості позовної вимоги Прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зазначив таке:
1)          спірна земельна ділянка площею 2,8042 га (кадастровий номер 3210945900:01:037:0041) є частиною земельної ділянки, яка була надана у постійне користування для спеціального призначення Бучанській виправній колонії № 85 згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 18.03.1996 серії ІІ-КВ № 001538, виданим Гостомельською селищною радою народних депутатів;
2)          підставою виникнення права власності на земельну ділянку площею 2,8042 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено Закон України, серія та номер: 5245-VI, виданий 06.09.2015. Державну реєстрацію зміни форми власності (вказано як комунальна) проведено 15.02.2019;
3)          реєстрація права власності на земельну ділянку площею 2,8042 га за Гостомельською селищною радою у 2016 році була здійснена за фактом знаходження земельної ділянки в межах населеного пункту (смт. Гостомель) із урахуванням зміненого цільового призначення відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 154647 від 27.06.2012 (цільове призначення: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку), виданого на підставі рішення Гостомельської селищної ради № 146-06-IV від 21.04.2011;
4)          зі зміненим цільовим призначенням земельна ділянка площею 2,8042 га підпадала під визначення пункту "б" частини 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", за яким землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу;
5)          прийняття та набуття чинності у 2013 році  Закону України від 06.09.2012 №     5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності"  не є підставою для зміни правового режиму земельної ділянки державної власності, яка перебувала у постійному користуванні державної установи.
20.          Як зазначив суд апеляційної інстанції, наведене свідчить про обґрунтованість вимоги Прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 №     45549942 з виправлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт. Гостомель, вул.     Мирна, 3, із одночасним припиненням прав Гостомельської селищної ради на спірну земельну ділянку.
21.          Суд апеляційної інстанції також зазначив, що ДУ "Бучанська виправна колонія (№ 85)" із питанням щодо зміни форми власності земельної ділянки площею 2,8042 га, кадастровий номер 3210945900:01:037:0041, та погодження будівництва житлових будинків на вказаній земельній ділянці у 2019 році не зверталася; Гостомельською селищною радою жодних рішень щодо прийняття у комунальну власність спірної земельної ділянки земельної ділянки площею 2,8042 га не приймалось, акти приймання-передачі цієї земельної ділянки до комунальної власності не складалися та звернення до державних органів про реєстрацію права комунальної власності на вказану земельну ділянку не направлялися; у матеріалах справи відсутні докази щодо передачі з державної у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041.
22.          Поряд із цим суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять належних доказів розмежування земель державної та комунальної власності в межах смт. Гостомель Київської області станом на час прийняття рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV, тому зазначив, що Гостомельська селищна рада була повноважна розпоряджатися нерозмежованою землею в межах населеного пункту відповідно до пункту 12  розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України. Водночас, посилаючись на положення статей  122,  20,  173,  117 Земельного кодексу України, суд апеляційної інстанції виснував про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV та виданого на його підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 154647 від 27.06.2012. Як зазначив суд апеляційної інстанції, вони прийняті з порушенням вимог статті  20, частини 3 статті  84, статті  117, статті  122 Земельного кодексу України, та стали підставою для проведення державної реєстрації зміни форми власності на спірну земельну ділянку з державної на комунальну.
23.          Суд апеляційної інстанції, оцінюючи належність обраного Прокурором способу захисту, зазначив, що позов про визнання недійсними документів, на підставі яких за Гостомельською селищною радою проведено державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку, а також про скасування рішення про державну реєстрацію від 15.02.2019 свідчить про обрання Прокурором належного способу захисту права державної власності з огляду, зокрема, на встановлення різних правових підстав розпорядження спірною земельною ділянкою Гостомельською селищною радою, а саме надання її в постійне користування ДУ "Бучанська виправна колонія (№ 85)", та обставин щодо реєстрації права комунальної власності на цю земельну ділянку за Гостомельською селищною радою.
24.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за відсутності на території Ірпінського регіону районної державної адміністрації відповідно до частини 3  статті 122 Земельного кодексу України  повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою державної форми власності належать Київській ОДА. З огляду на викладене та з урахуванням установлення незаконності зміни форми власності спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога Прокурора про повернення у власність держави в особі Київської ОДА земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, яка розташована в смт. Гостомель на вул. Мирній, 3, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
25.          Суд апеляційної інстанції зазначив, що за відсутності доказів того, що позивачу у справі було відомо про прийняття рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV та про видачу Державного акта серії ЯЯ №     154647 від 27.06.2012, немає підстав вважати, що строк позовної давності стосовно вимог про визнання їх недійсними пропущений. Суд апеляційної інстанції зауважив, що вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 заявлена в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, оскільки Прокурор звернувся до суду з цим позовом 10.12.2020. Щодо вимоги про повернення спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції зазначив, що з огляду на звернення Прокурора до суду з негаторним позовом, строк позовної давності не застосовується.
26.          Верховний Суд виніс постанову від 07.05.2024 у справі № 911/3553/20, якою касаційні скарги Міністерства юстиції України та Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №     1" задовольнив частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі №     911/3553/20 скасував, справу № 911/3553/20 постановив передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
27.          Верховний Суд, скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024, зазначив, що оскаржувана постанова містить суперечливі висновки як щодо повноважень Гостомельської селищної ради, так і щодо підстав для проведення державної реєстрації зміни форми власності спірної земельної ділянки з державної на комунальну.
28.          Суд апеляційної інстанції, зазначивши про те, що Гостомельська селищна рада була повноважна розпоряджатися нерозмежованою землею в межах населеного пункту відповідно до пункту 12  розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, водночас дійшов висновку, що її рішення прийняте з порушенням вимог статті  20, частини 3 статті  84, статті  117, статті  122 Земельного кодексу України. Суперечливим є також висновок суду апеляційної інстанції і про підстави для проведення державної реєстрації зміни форми власності спірної земельної ділянки з державної на комунальну, що відповідно до вимог  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  свідчить про необґрунтованість судового рішення.
29.          Колегія суддів Верховного Суду також звернула увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.03.2023 у цій справі, щодо способу захисту, обраного Прокурором.
30.          Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 у цій справі звертав увагу на особливості віндикаційного та негаторного позовів, зазначивши, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження. Водночас предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Проте апеляційний господарський суд, розглядаючи справу №     911/3553/20 наведеного не врахував.
31.          Крім того, Верховний Суд зазначив, що оскаржувана постанова містить суперечливі висновки щодо повноважень Гостомельської селищної ради та підстав для проведення державної реєстрації зміни форми власності спірної земельної ділянки з державної на комунальну. Суд апеляційної інстанції не встановив на виконання вказівок Верховного Суду у цій справі правовий зміст рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та про державну реєстрацію зміни форми власності спірної земельної ділянки з державної на комунальну та їх правові наслідки.
32.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
33.          Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, прокурор зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 254, 275, 277 ГПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
34.          Згідно доводів апеляційної скарги:
1)          повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування регулюються відповідними положеннями ст. 122 Земельного кодексу України;
2)          з огляду на відсутність на території Ірпінського регіону районної державної адміністрації, повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою державної форми власності, яка на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001538 від 18.03.1996 перебувала в постійному користуванні державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» загальною площею 19,6 га, як станом на 2011 рік, так і на момент пред`явлення позову належали до виключної компетенції Київської обласної державної адміністрації;
3)          судом не конкретизується яким саме чином наведені в оскаржуваному рішенні повноваження Міністерства юстиції України щодо управління майном ДУ «Бучанська виправна колонія № 85» звужують або будь-яким іншим чином впливають на обсяг повноважень Київської обласної державної адміністрації, визначених ст. 122 Земельного кодексу України в частині розпорядження спірною земельною ділянкою від імені держави;
4)          навіть за умови, якщо Міністерство юстиції України одночасно з Київською обласною державною адміністрацією також є органом, уповноваженим на захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, слід вказати, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду; належним буде звернення в особі хоча б одного з них.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
35.          Після направлення справи на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду згідно постанови Верховного Суду від 07.05.2024, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Палія В.В., Хрипуна О.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі № 911/3553/20; розгляд апеляційної скарги призначено на  27.06.2024.
36.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2024 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючого, Палія В.В., Хрипуна О.О.) розгляд апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі №911/3553/20 відкладено на 25.07.2024.
37.          Позиції учасників справи
38.          Відповідач та третя особа 1 у відзивах на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури заперечували і просили суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. 
39.          Явка представників учасників справи
40.          У судове засідання 25.07.2024 з`явилися представники прокуратури та третіх осіб. 
41.          Представники позивача та відповідача в судове засідання не прибули.
42.          У судовому засіданні 25.07.2024 представник прокуратури (скаржника) вимоги апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.
43.          Представники третіх осіб проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції просили залишити в силі.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
44.          Згідно з державним актом на право постійного користування землею від 18.03.1996 серії ІІ-КВ № 001538, виданим Гостомельською селищною радою народних депутатів, землекористувачем земельної ділянки 19,6 га є Бучанська виправна колонія № 85, якій у постійне користування надано землю для спеціального призначення.
45.          Розглянувши заяву начальника Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київської області про згоду на зміну цільового призначення частини земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні Бучанської виправної колонії № 85 на підставі державного акта на право постійного користування землею ІІ-КВ від 18.03.1991 № 001538 із земель спеціального призначення на землі житлової та громадської забудови, Гостомельська селищна рада Київської області рішенням «Про надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки» від 21.02.2008 №    701-27-V надала дозвіл Бучанській виправній колонії № 85 на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 2,8042 га за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи з обов`язковим врахуванням під час проектування системи теплопостачання, підключення до системи будинків 13,15, розташованих за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна.
46.          Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області «Про затвердження матеріалів попереднього погодження та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки Бучанській виправній колонії № 85» від 25.09.2008 №    872-33-V затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки Бучанській виправній колонії № 85, для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи загальною площею 2,8042 га за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3. Надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи площею 2,8042 га за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3 за рахунок земель Бучанської виправної колонії № 85.
47.          Оскаржуваним рішенням Гостомельської селищної ради Київської області «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85» від 21.04.2011 № 146-06-VІ затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи. Вирішено вилучити з акта постійного користування, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 11 від 18.03.1996 земельну ділянку площею 2,8042 га для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи. Надано дозвіл на виготовлення акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га Бучанській виправній колонії № 85 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи.
48.          На підставі оскаржуваного рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21.04.2011 № 146 Бучанській виправній колонії № 85 Державного департаменту України з питань виконання покарань видано оскаржуваний державний акт від 27.06.2012 серії ЯЯ № 154647 на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га, яка розташована: Київська область, смт Гостомель, вул. Мирна, 3, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
49.          15.02.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстрація Плюс» прийнято рішення № 45549942 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3, про що державним реєстратором сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2019 № 156454826, згідно якого власником земельної ділянки площею 2,8042 га з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3 є Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, форма власності земельної ділянки - комунальна.
50.          Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 № 139327882 власником земельної ділянки площею 16,6958 га з кадастровим номером 3210945900:01:037:0178, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, земельна ділянка 3 є Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та постійної діяльності інших, створених відповідно до законів України, військових формувань, форма власності земельної ділянки - державна.
51.          Оскаржуваним у справі рішенням, у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції відмовлено при встановленні обставин звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, тобто особи, яка не уповноважена на виконання функцій держави у спірних правовідносинах.
52.          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що земельна ділянка спеціального призначення площею 19,6 га згідно з державним актом на право постійного користування землею від 18.03.1996 серії ІІ-КВ № 001538 надана в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85, майно, в т.ч. земельні ділянки якої перебуває в державній власності та використовується нею виключно для забезпечення виконання її завдань. Розпорядження та управління майном виправної колонії здійснює Міністерство юстиції України, а тому органом уповноваженим державою для захисту порушених прав держави щодо розпорядження об`єктами державної власності у спірних правовідносинах є Міністерство юстиції України; тоді як прокурор, звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави, визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київську ОДА.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
53.          Згідно зі  ст. 11 ЦК України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
54.          За приписами  статті 16 Цивільного кодексу України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
55.          Відповідно до статей  2,  7,  13 Господарського процесуального кодексу України  основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
56.          Згідно зі  статтею 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
57.          Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України  передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
58.          Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до  статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
59.          Частиною 2  статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
60.          Згідно з частиною 1  статті 43 Господарського процесуального кодексу України  учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
61.          Частиною 4  статті 13 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
62.          В статті  65  Глави  13 «Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» Земельного кодексу України  міститься визначення земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Так, землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
63.          Відповідно до ч. 3  ст. 78  Земельного кодексу України  земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
64.          Підпунктом а ч. 2  ст. 83 Земельного кодексу України  у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів,  крім земельних ділянок  приватної та  державної власності.
65.          Згідно положень ч. 1  ст. 92 Земельного кодексу України  право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
66.          Відповідно до ч. 3  ст. 126 Земельного кодексу України  (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення селищної ради) право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
67.          Підпунктом а ч. 2  ст. 92 Земельного кодексу України  визначено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
68.          Згідно з частиною 4  статті 236 ГПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
69.          Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, однак при цьому вважає, що мотивувальна частина рішення місцевого суду підлягає зміні з наступних підстав.
70.          За наслідком розгляду спору по суті суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними і необґрунтованими, а тому в позові Прокурора  керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Гостомельської селищної ради, Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85)», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні другого відповідача - Приватного акціонерного товариства «Домобудівельний комбінат № 1», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства юстиції України про визнання недійним рішення Гостомельської селищної ради «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колоній (№ 85)» від 21.04.2011 № 146-06-IV; визнання недійним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ від 27.06.2012 № 154647; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 № 45549942 з виправлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3 з одночасним припиненням прав Гостомельської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041; повернення у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3 місцевим судом було відмовлено повністю.
71.          Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради № 146-06-IV від 21.04.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85»; визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 154647 від 27.06.2012; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45549942 від 15.02.2019 з виправлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт. Гостомель, вулиця Мирна, будинок 3 з одночасним припиненням прав Гостомельської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041; повернути у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вулиця Мирна, 3.
72.          Згідно державного акта на право постійного користування землею від 18.03.1991 серії ІІ-КВ № 001538, виданого Гостомельською селищною радою народних депутатів, землекористувачем земельної ділянки 19,6 га є Бучанська виправна колонія № 85, якій в постійне користування надано землю  для спеціального призначення.
73.          Розглянувши заяву начальника Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київські області про згоду на зміну цільового призначення частини земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні Бучанської виправної колонії № 85 на підставі державного акта на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001538 від 18.03.1991 із земель спеціального призначення на землі житлової та громадської забудови, Гостомельська селищна рада Київської області рішенням «Про надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки» від 21.02.2008 № 701-27-V надала дозвіл Бучанській виправної колонії № 85 на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 2,8042 га в селищі Гостомель по вул. Мирної, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи з обов`язковим врахуванням під час проектування системи теплопостачання, підключення до системи будинків 13,15 по вулиці Мирна в селищі Гостомель Київської області.
74.          Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області «Про затвердження матеріалів попереднього погодження та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки Бучанської виправної колонії № 85» від 25.09.2008 № 872-33-V затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки Бучанській виправній колонії № 85 управлінню Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області, для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи загальною площею 2,8042 га в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 за рахунок земель Бучанської виправної колонії № 85. Надано дозвіл Бучанській виправній колонії № 85 на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи площею 2,8042 га в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 за рахунок земель Бучанської виправної колонії № 85.
75.          Оскаржуваним рішенням Гостомельської селищної ради Київської області «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85» від 21.04.2011 № 146-06-VІ затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи. Вирішено вилучити з акта постійного користування, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 11 від 18.03.1996 земельну ділянку площею 2,8042 га для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи. Надано дозвіл на виготовлення акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га Бучанської виправної колонії № 85 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи.
76.          На підставі оскаржуваного рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21.04.2011 № 146 Бучанській виправній колонії № 85 Державного департаменту України з питань виконання покарань видано оскаржуваний державний акта від 27.06.2012 серії ЯЯ № 154647 на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га, яка розташована: Київська область, смт Гостомель, вул. Мирна, 3, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
77.          Державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстрація Плюс» прийнято оскаржуване рішення від 15.02.2019 № 45549942 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3, про що державним реєстратором сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2019 № 156454826, згідно якого власником земельної ділянки площею 2,8042 га з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3 є Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, форма власності земельної ділянки  комунальна.
78.          Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 № 139327882 власником земельної ділянки площею 16,6958 га з кадастровим номером 3210945900:01:037:0178, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, земельна ділянка 3 є Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та постійної діяльності інших, створених відповідно до законів України, військових формувань, форма власності земельної ділянки  державна.
79.          Відповідно до абз. 2 ч. 2  ст. 373 ЦК України  право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.
80.          За приписами  ст. 16 ЦК України  кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення.
81.          Положеннями  ст. 152 ЗК України  передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
82.          Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2  ст. 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
83.          Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
84.          Разом з цим, негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
85.          Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
86.          Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц).
87.          Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70).
88.          З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
89.          Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
90.          Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
91.          З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.
92.          Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.
93.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
94.          Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
95.          Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному  способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.
96.          Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
97.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст. 388    ЦУ України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей  387  і  388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.
98.          Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).
99.          Відповідно до  статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
100.          Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.
101.          Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)).
102.          Обрання прокурором (позивачем) неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).
103.          Прокуратура заявила негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041 шляхом:
104.          - визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії (№ 85)" (далі - рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV);
1)          визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 27.06.2012 серії ЯЯ № 154647;
2)          скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 № 45549942 з виправлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована за адресою: Київська обл., смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, з одночасним припиненням прав Гостомельської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041;
3)          повернення у власність держави в особі Київської ОДА земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, яка розташована за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3.
105.          Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор посилався на те, що згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 18.03.1996 ІІ-КВ № 001538 Бучанській виправній колонії Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 85) для забезпечення її діяльності було надано в користування земельну ділянку спеціального призначення площею 19,6 га. Проте рішенням Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,8042 га у постійне користування ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)" за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Мирна, 3, для будівництва житлових будинків для службового житла персоналу установи; вилучено з акта постійного користування, який зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею від 18.03.1996 за №     11, земельну ділянку площею 2,8042 га та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)" для будівництва житлових будинків для службового житла персоналу установи. Прокурор констатував, що на підставі цього рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV ДУ "Бучанська виправна колонія (№     85)" видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 27.06.2012 серії ЯЯ №    154647 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, про що в Книзі реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Гостомельської селищної ради здійснено запис за №     321094593000009. У подальшому державний реєстратор прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Реєстрація Плюс" Товкайло Уляна Василівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2019 № 45549942 про реєстрацію виправлення права власності на спірну земельну ділянку, яким змінено форму власності спірної земельної ділянки з державної на комунальну.
106.          Як зазначав Прокурор, рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №     146-06-IV прийняте всупереч вимог закону, оскільки Гостомельська селищна рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності. Право розпоряджатися спірною земельною ділянкою, на думку Прокурора, належить виключно Київській ОДА. Проте Прокурор зауважував, що Київська ОДА рішень щодо спірної земельної ділянки на користь ДУ "Бучанська виправна колонія (№ 85)" не приймала. Тому, за твердженням Прокурора, рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 № 146-06-IV та виданий на його підставі Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 27.06.2012 серії ЯЯ №     154647 є неправомірними та повинні бути визнані недійсними, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним та підлягає скасуванню, а спірна земельна ділянка - поверненню у державну власність в особі Київської ОДА.
107.          Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги прокурора пред`явлені в порядку  ст. 391 ЦК України, не відповідають належному способу захисту, що є підставою для відмови в їх задоволенні.
108.          Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку  статті 387 ЦК України  є ефективним способом захисту права власності, зазначивши про те, що такий висновок випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018    у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18),    постанов Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, розділ 1.5.4).
109.          В даній справі земельна ділянка хоч і не належить до земель лісогосподарського призначення, проте також перебувала в державній власності, відтак за аналогією до даної справи можна застосувати вказану позицію Верховного Суду.
110.          Вказана правова позиція є сталою та неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 01.05.2024 у справі № 369/2869/22, касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову у позові з підстав того, що прокурор у даній справі обрав неналежний спосіб захисту прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (суди вказали, що спірна земельна ділянка відносить до земель лісового фонду, тому належним способом захисту порушених прав є звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння осіб, за якими воно зареєстровано, натоміть прокурор звернувся до суду із негаторним позовом - примітка суду), виходив з того, що:
111.          - встановивши, що спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за відповідачем, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду;
112.          - у цьому контексті колегія суддів зауважує, що витребування земельної ділянки у власність держави потребує оцінки добросовісності дій її фактичного реєстраційного володільця, який набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі правочину, а також пропорційності втручання у його право власності у відповідності до статті 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
113.          Стосовно встановлення обставин розмежування земель державної та комунальної власності та встановлення обставин щодо розпорядження спірною земельною ділянкою Гостомельською селищною радою, то з цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
114.          Як встановлено господарським судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  згідно державного акта на право постійного користування землею від 18.03.1991 серії ІІ-КВ № 001538, виданого Гостомельською селищною радою народних депутатів, землекористувачем земельної ділянки 19,6 га є Бучанська виправна колонія № 85, якій в постійне користування надано землю  для спеціального призначення.
115.          Розглянувши заяву начальника Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київські області про згоду на зміну цільового призначення частини земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні Бучанської виправної колонії № 85 на підставі державного акта на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001538 від 18.03.1991 із земель спеціального призначення на землі житлової та громадської забудови, Гостомельська селищна рада Київської області рішенням «Про надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки» від 21.02.2008 № 701-27-V надала дозвіл Бучанській виправній колонії № 85 на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 2,8042 га в селищі Гостомель по вул. Мирної, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи з обов`язковим врахуванням під час проектування системи теплопостачання, підключення до системи будинків 13,15 по вулиці Мирна в селищі Гостомель Київської області.
116.          Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області «Про затвердження матеріалів попереднього погодження та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки Бучанської виправної колонії № 85» від 25.09.2008 № 872-33-V затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки Бучанській виправній колонії № 85 управлінню Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області, для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи загальною площею 2,8042 га в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 за рахунок земель Бучанської виправної колонії № 85. Надано дозвіл Бучанській виправній колонії № 85 на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи площею 2,8042 га в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 за рахунок земель Бучанської виправної колонії № 85.
117.          Оскаржуваним рішенням Гостомельської селищної ради Київської області «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85» від 21.04.2011 № 146-06-VІ затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Бучанській виправній колонії № 85 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи. Вирішено вилучити з акта постійного користування, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 11 від 18.03.1996 земельну ділянку площею 2,8042 га для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи. Надано дозвіл на виготовлення акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га Бучанської виправної колонії № 85 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області в селищі Гостомель по вул. Мирна, 3 для будівництва жилих будинків під службове житло персоналу установи.
118.          На підставі оскаржуваного рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21.04.2011 № 146 Бучанській виправній колонії № 85 Державного департаменту України з питань виконання покарань видано оскаржуваний державний акт від 27.06.2012 серії ЯЯ № 154647 на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,8042 га, яка розташована: Київська область, смт Гостомель, вул. Мирна, 3, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
119.          Державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстрація Плюс» прийнято оскаржуване рішення від 15.02.2019 № 45549942 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3, про що державним реєстратором сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2019 № 156454826, згідно якого власником земельної ділянки площею 2,8042 га з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, 3 є Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, форма власності земельної ділянки  комунальна.
120.          Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки".
121.          Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2018 № 139327882 власником земельної ділянки площею 16,6958 га з кадастровим номером 3210945900:01:037:0178, що розташована в смт Гостомель, вул. Мирна, земельна ділянка 3 є Гостомельська селищна рада, цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та постійної діяльності інших, створених відповідно до законів України, військових формувань, форма власності земельної ділянки  державна.
122.          Пунктом 34 частини 1  статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  унормовано, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин відповідно до закону. 
123.          За приписами частин 1, 4  статті 122 Земельного кодексу України  сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. 
124.          При цьому, пунктом 12 Розділу  X  Перехідних положень Земельного кодексу України  визначено, що  до розмежування земель  державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
125.          Відповідно до частини 1  статті 15 Закону України "Про місцеві державні адміністрації"  в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку. 
126.          За приписами статті 10 Закону України "Про розмежовування земель державної та комунальної власності" ( в редакції станом на момент ухвалення рішення ради), розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється в межах адміністративно-територіальних утворень - сіл, селищ, міст, районів, областей. 
127.          Підставою для проведення робіт, пов`язаних з розмежуванням земель державної та комунальної власності в межах населених пунктів, є рішення сільської, селищної, міської ради, а за межами населених пунктів - рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим або відповідної обласної державної адміністрації. Розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється за проектами, які за замовленням відповідних сільських, селищних, міських рад, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій розробляються державними та іншими землевпорядними організаціями.
128.          В силу вищенаведених законодавчих положень державою фактично делеговані повноваження органам місцевого самоврядування до моменту розмежування земель державної і комунальної власності щодо розпорядження землями державної власності, які знаходяться на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
129.          Разом з вищенаведеним, як встановлено місцевим господарським судом, так і під час апеляційного перегляду,  матеріали справи не містять доказів розмежування станом на момент прийняття оскаржуваного рішення земель державної та комунальної власності в межах    смт Гостомель, Київської області, в тому числі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041  на території смт Гостомель, Київської області.
130.          Доказів реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Київською облдержадміністрацією матеріали справи також не містять.
131.          Отже, оскільки власником як земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:01:037:0178, так і земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041 була та є Гостомельська селищна рада, то саме вона мала право розпоряджатися нею, в тому числі шляхом винесення оскаржуваного рішення від 21.04.2011 № 146-06-VІ. Відтак, твердження прокуратури про те, що вказаними земельними ділянками мала розпоряджатися Київська обласна державна адміністрація не відповідає дійсності та спростовується наявними матеріалами справи.
132.          З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги прокуратури в частині визнання недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 21.04.2011 №  146-06-IV задоволенню не підлягають, оскільки селищна рада діяла в межах повноважень, наданих їй законом.
133.          Стосовно переведення земельної ділянки з кадастровим номером 3210945900:01:037:0041 з державної в комунальну, то колегія суддів зазначає наступне з цього приводу:
134.          Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
135.          Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
136.          У постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.
137.          Згідно з частинами 1, 3, 5, 6  статті 123 ЗК України  (в редакції, чинній станом на 15.02.2019) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проєктами відведення цих ділянок. Юридична особа,    зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. Відповідна    районна    державна    адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проєкту відведення земельної ділянки. Проєкт відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об`єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.
138.          Відповідно до  статті 19 ЗК України  (в редакції, чинній станом на 15.02.2019) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. 
139.          Згідно з частинами 1, 2  статті 20 ЗК України  (в редакції, чинній станом на 15.02.2019) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
140.          Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (частина перша ст. 117 ЗК України).
141.          У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні (п. 1 частини першої ст. 117 ЗК України).
142.          На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки (п. 2 частини першої ст. 117 ЗК України).
143.          Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї (п. 4 частини першої ст. 117 ЗК України).
144.          Порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (зі змінами).
145.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
146.          З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.
147.          Законом встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
148.          Абзацом другим частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37  цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37  цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього  Закону.
149.          Водночас в абзаці третьому частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  (у редакції, чинній на момент звернення з позовом), зокрема, встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
150.          Зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.
151.          Положення абзацу третього частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить.
152.          Норми  Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями  Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.
153.          Абзацом другим частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  (у чинній нині редакції) передбачено, що якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав.
154.          Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  встановлює, що у разі, якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
155.          Абзац третій частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
156.          Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
157.          Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.
158.          При цьому в силу положень абзацу першого частини третьої  статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.
159.          Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №    914/2350/18(914/608/20), прийнятій після подання касаційних скарг та врахований колегією суддів на підставі частини четвертої  статті 300 ГПК України.
160.          З наведеного слідує, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження.
161.          За таких обставин, з урахуванням наявних матеріалів справи та відповідно до вищезазначених норм законодавства, колегія суддів вважає позовні вимоги прокурора такими, що не підлягають задоволенню.
162.          У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
163.          Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
164.          З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
165.          Відповідно до положень  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
166.          Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 275 ГПК України    суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
167.          Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України  зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
168.          З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, тому апеляційна скарга прокуратури не підлягає задоволенню, однак рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини відповідно до даної постанови, а в іншій частині - залишенню без змін.
Судові витрати
169.          Оскільки судом апеляційної інстанції не змінено судове рішення в частині остаточного його висновку по суті позовних вимог і відмовлено у задоволенні апеляційної скарги прокуратури, судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на скаржника.
170.          Керуючись ст.ст.  74,  129,  269,  275-277,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.  Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі № 911/3553/20. 
3. Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі № 911/3553/20 в редакції даної постанови.
4. В решті рішення Господарського суду Київської області від 02.11.2021 у справі № 911/3553/20 залишити без змін.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено  31.07.2024. 
Головуючий суддя                                                            О.В. Яценко 

Судді                                                                                О.О. Хрипун

                                                                                В.В. Палій