Ухвала
 
26 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 463/6184/19
провадження № 61-12998ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив встановити порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4610137200:07:007:0006, яка знаходиться за адресою:               АДРЕСА_1 шляхом надання у спільне користування його та відповідача частини земельної ділянки під житловим будинком площею 27 кв. м (коридори) з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 1,70; 4,70; 2,85; 2,35; 4,62; 1,01; 0,52; 3,37; 1,83; 4,45; 4,70; у користування ОСОБА_2 надати дві земельні ділянки загальною площею 0,0154 га (154 кв. м) з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: перша ділянка (площею 0,0104 га (104 кв. м)): 1,35; 5,53; 12,29; 4,74; 8,93; 0,97; 3,27; 4,62; 2,35; 2,85; 4,70; 1,70; 3,97; друга ділянка (площею 0,0050 га (50 кв. м)) - 5,52; 8,90; 5,69; 8,77 згідно з додатком № 2 до висновку експертів від 11серпня 2023 року № 1935-Е;
встановити сервітут, з метою надання ОСОБА_2 вільного доступу до приміщень: коридор І площею 11,0 кв. м, коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор  1-7 площею 4,7 кв. м, коридор II площею 10,7 кв. м, що перебувають у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності (згідно з договором дарування від 03 грудня 2002 року серії ВАВ № 829342).
Личаківський районний суд м. Львова рішенням від 23 лютого 2024 року позов задовольнив. Встановив порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4610137200:07:007:0006, яка знаходиться за адресою:              АДРЕСА_1 , шляхом надання у спільне користування               ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : частини земельної ділянки під житловим будинком площею 27 кв. м (коридори) з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 1,70; 4,70; 2,85; 2,35; 4,62; 1,01; 0,52; 3,37; 1,83; 4,45; 4,70; частини земельної ділянки для проходу-проїзду до господарських будівель, що належать ОСОБА_1 (гаражу літера Б, сараю літера В, сараю літера Г) площею 35 кв. м з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 3,0; 12,29; 2,83; 12,07; у користування ОСОБА_2 надав дві земельні ділянки загальною площею 0,0154 га (154 кв. м) з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: перша ділянка (площею 0,0104 га (104 кв. м)): 1,35; 5,53; 12,29; 4,74; 8,93; 0,97; 3,27; 4,62; 2,35; 2,85; 4,70; 1,70; 3,97; друга ділянка (площею 0,0050 га (50 кв. м)) - 5,52; 8,90; 5,69; 8,77 згідно з додатком № 2 до висновку експертів від 11 серпня 2023 року № 1935-Е. Встановив сервітут, з метою надання ОСОБА_2 вільного доступу до приміщень: коридор І площею 11,0 кв. м, коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-7 площею 4,7 кв. м, коридор II площею 10,7 кв. м, що перебувають у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності (згідно з договором дарування від 03 грудня 2002 року серії ВАВ № 829342). Встановив сервітут, з метою надання ОСОБА_1 вільного доступу для проходу-проїзду до господарських будівель, що їй належать (гаражу літера Б, сараю літера В, сараю літера Г) площею 35 кв. м з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах: 3,0; 12,29; 2,83; 12,07. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704,80 грн судового збору, 24 088,70 грн витрати на проведення експертизи та 10 500,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
 
Львівський апеляційний суд постановою від 29 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2024 року - без змін. 
 
16 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на  рішення Личаківського районного суду            м. Львова від 23 лютого 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування суами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Справа № 463/6184/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Згідно зі змістом статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Зазначення у постанові апеляційного суду про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання 0заявнка про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова                від 23 лютого 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов