Дата документу 04.09.2024 Справа № 335/3912/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/3912/24	Головуючий у 1-й інстанції Геєць Ю.В.	
Пр. №22-ц/807/1475/24	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2024 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Бєлки В.Ю., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року про повернення заяви позивачеві у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про добровільне відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-6), в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором про добровільне відшкодування шкоди від 16.09.2022 року в сумі 109977,29 грн., з яких: 98470,01 грн. – основна сума боргу за договором; 7195,52 грн. – інфляційне збільшення за період з 17.10.2022 року по 01.04.2024 року, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України; 4311,76 грн. – три відсотки річних за період з 17.10.2022 року по 01.04.2024 року, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, а також понесені судові витрати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Геєць Ю.В. (а.с. 47).
Ухвалою суду першої інстанції від 11 квітня 2024 року (а.с. 49-50) вищезазначену позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишено без руху, надано позивачу строк - десять днів з моменту отримання копії ухвали суду для надання суду належним чином засвідченого перекладу позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову відповідної держави, резидентом якої є відповідач(у двох примірниках) для вручення їх відповідачу.
Оскільки, оскільки подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України  у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. Згідно до ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачені загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону. Підстави визначення підсудності справ судам України передбачені ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Розділом ХІ ЦПК України визначено порядок провадження у справах за участю іноземних осіб. Отже, сповіщення відповідача повинно здійснюватися у рамках міжнародної співпраці. В силу ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Аналогічна норма передбачена і ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», де зазначено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України. Згідно з п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Порядок вручення іноземним підприємствам та організаціям судових документів регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року (Гаага) (далі – Конвенція). Згідно зі статтею 1 Конвенції, остання застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном. Відповідно до статті 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках. Згідно з частинами першою та третьою статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів. Тобто вказана норма застосовується за умов необхідності повідомлення фізичної особи-резидента Великої Британії, який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо. Положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача. Крім того, між Україною та Великою Британією не укладалися договір про правову допомогу в цивільних справах. Особливості виконання Конвенції визначені розділом VI Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 N1092/5/54 (далі - Інструкція). Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Інструкції у разі, якщо правова допомога запитується або надається на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (далі - Конвенція про вручення), застосовуються відповідні положення цієї Інструкції з урахуванням викладеного в пунктах 6.2-6.14 цієї Інструкції. Доручення про вручення документів за кордоном на підставі Конвенції про вручення складається судом чи іншим заінтересованим компетентним органом України у формі прохання, яка установлена Конвенцією про вручення, згідно з додатком 10 до цієї Інструкції. Заповненню підлягають дві частини формуляра - "Прохання" і "Короткий виклад документа". Пунктом 6.6 Інструкції встановлено, що у разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до частини першої статті 5 Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави. Згідно з абзацом першим пункту 6.7 Інструкції, суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму. Оскільки місцезнаходження відповідача на території Великої Британії, то позовна заява має відповідати вимогам п. 2.3 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, які передбачають, що суд, який розглядає справу, звертається з дорученням до компетентного суду за кордоном про вручення документів, і якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Відтак суд, у разі відкриття провадження у справі, зобов`язаний повідомити про подачу позову, час і місце судового засідання всіх учасників процесу, у тому числі і відповідача ОСОБА_3 . Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_3 є іноземним суб`єктом, резидентом Великої Британії, позов пред`явлено до фізичної особи і позивач просить суд про стягнення коштів саме з фізичної особи, позивачу при зверненні до суду із позовом необхідно надати належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави (офіційну мову Великої Британії), для вручення їх відповідачу. Позивачем подано до суду позовну заяву, її копію та додатки до позову, які не відповідають вищевказаним нормам законодавства. За таких обставин, позивачу необхідно було надати суду повний пакет документів із завіреним перекладом на офіційну мову Великої Британії (у двох примірниках), для подальшого вручення їх відповідачу. При цьому одночасно має бути поданий документ, з якого вбачатиметься, що у особи, яка здійснила переклад, є такий дозвіл (сертифікат або інший дозвільний документ). Крім того, в позові позивач зазначає останнє відоме місце проживання в Україні відповідача ОСОБА_3 військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , проте місце проходження військової служби не є місцем проживання чи перебування особи, в розумінні ч. 1 ст. 27 ЦПК України. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства,16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89). Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року (а.с. 55) вищезазначену позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі повернуто позивачеві. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 58-63) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Подліянову Г.С. (а.с. 73). Ухвалою апеляційного суду (а.с. 78) провадження за вищезазначеною справою відкрито 20 червня 2024 року, дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 79). 
Оскільки, в силу вимог ст. 353 ч. 1 п. 6 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо … повернення заяви позивачеві (заявникові). Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах … 6 … частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач (а.с.81-89) не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, у період з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка а.с.82). Також, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі.
В автоматизованому порядку суддею Бєлкою В.Ю. у цій справі замінено суддю Онищенка Е.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останнього (а.с. 90-91). Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачеві у цій справі, керувався ст. ст. 185, 260, 261 ЦПК України та виходив із такого.
09.04.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про добровільне відшкодування шкоди. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2024 року (а.с. 49-50) позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви – 10 днів з дня вручення копії ухвали. Згідно з ухвалою від 11.04.2024 позивачеві необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду повного пакету документів із завіреним перекладом на офіційну мову Великої Британії (у двох примірниках), для подальшого вручення їх відповідачу. 01.05.2024 ухвала про залишення позовної заяви без руху була доставлена до електронного кабінету представника позивача (а.с.54). Крім того, представник позивача також отримав ухвалу суду від 11.04.2024 року 06.05.2024 року, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.52). Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху було направлено на адресу позивача зазначену в його позові, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.55). Ч. 1 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Від позивача заяв про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так, станом на 30.05.2024 недоліки позовної заяви позивачем не усунуто, заяви в порядку ст. 127 ЦПК України на адресу суду не надходило. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не виконав вимоги ухвали від 11.04.2024 про залишення позовної заяви без руху, тому на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Вимогам законності та обґрунтованості вищевказана ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає. Так, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції спочатку помилково залишив без руху вищезазначеною ухвалою, а у подальшому також помилково оскаржуваною ухвалою визнав неподаною на повернув позивачеві його вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі з підстав ненадання позивачем суду першої інстанції повного пакету документів із завіреним перекладом на офіційну мову Великої Британії у двох примірниках для подальшого вручення їх відповідачу.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що в силу вимог ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Такою мовою в Україні є українська мова, якою й було складено вищезазначений позов позивача та подано суду першої інстанції у цій справі з відповідними додатками (а.с.1-46).
Вимоги до форми та змісту позовної заяви передбачені ст. 175 ЦПК України, а до додатків, що до додаються до позовної заяви – ст. 177 ЦПК України.
При цьому, Цивільний процесуальний кодекс України, та зокрема вказані вище статті останнього, є спеціальним цивільним процесуальним законом для місцевих загальних судів, якій містить вимоги до форми із змісту позовної заяви у цивільній справі, а також додатків до неї.
Суд першої інстанції не має на стадії вирішення процесуального питання про відкриття провадження у цивільній справі зобов`язувати позивача робити та надавати те, що прямо не передбачено ст. ст. 175,177 ЦПК України.
Оскільки, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 4 ст. 9 ЦПК України).
Перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду (ч. 2 ст. 75 ЦПК України).
За ч. ч. 1, 2 ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Оскільки, лише у разі, якщо лише після відкриття провадження у справі буде встановлена необхідність вручення документів (зокрема, позовної заяви з додатками) відповідачу за межами України, такі дії можуть бути вчинені у визначеному законодавством України порядку.
Відповідно до ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.
Згідно з п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.
Відповідно до ст. 2 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав.
Ст. 3 цієї Конвенції визначено, що орган влади чи судовий працівник, компетентний, відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.
При вищевикладених обставинах, вимоги суду першої інстанції на необхідність на стадії відкриття провадження у цій справі надати позивачем належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову запитуваної держави, для вручення їх відповідачу за місцем його проживання (Велика Британія), є передчасними та необґрунтованими.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.
Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання про відкриття провадження у справі) до суду першої інстанції.
Крім того, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 04.09.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Бєлка В.Ю.	Подліянова Г.С.