КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3862/2024

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                          Справа № 761/16164/21
 
03 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Кирилюк Г.М.    
                                    - Левенця Б.Б.
при секретарях          - Колесник А.В., Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Сергія Васильовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року, ухвалене  під головуванням судді Мальцева Д.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності, -
 
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2021 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він,  ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем брата  ОСОБА_5 , який помер      ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай Іриною Володимирівною 16 січня 2014 року заведено спадкову справу № 01/2014щодо майна померлого  ОСОБА_5 .
08 вересня 2017 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно спадкодавця, реєстровий № 2068, як єдиному законному спадкоємцю всього майна померлого ОСОБА_5 .
Зазначав, що на момент заведення спадкової справи № 01/2014 та станом на 26 червня 2020 рокубула відсутня будь-яка інформація щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був померлий   ОСОБА_5 .
07 липня 2020 року на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. надійшла інформаційна довідка за вих. № 923 з                  КП Київське міське БТІ, з якої встановлено, що    ОСОБА_5 був власником майна - нежитлового приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000).
Оскільки станом на 28 квітня 2016 року вказане майно було зареєстровано вже за іншою особою, то він, як спадкоємець, не звертався за видачею свідоцтва про право на вказане  майно  в порядку спадкування.
Після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами пошуку - адреса об`єкта нерухомого майна, ним було з`ясованою, що 28квітня 2016 року державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович на підставі договору дарування нежилого приміщення, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 серія та номер: 378, виданого 24 січня 2012 року, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7, провів державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за  ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29468204 від 28.04.2016, номер запису про право власності: 14370283).
20 грудня 2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Романом Олеговичем на підставі договору купівлі- продажу, укладеного між ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , серія та номер 7752, від 20 грудня 2016 року проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33035523 від 20.12.2016 року, номер запису про право власності: 18150169 за ОСОБА_4 .
24 жовтня 2019 року Державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: 714 від 24 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П., здійснив реєстрацію права власності на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 за ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49329268 від 24.10.2019року).
24 жовтня 2019 року Державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна внесла виправлення (індексний номер рішення: 49329268) до відомостей адреса: АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1 .
Таким чином, до 28квітня 2016 року інформація відносно вказаного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не обліковувалась, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
На дату подання позовної заяви власником нежитлового приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 є ОСОБА_2 .
Позивач вважав, що нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею                      171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 підлягає витребуванню із володіння ОСОБА_2 , як таке, що вибуло з володіння власника, спадкодавця,  не з його волі, було відчужено особою, яка не мала права на його відчуження.
Вказував, що договір дарування нежилого приміщення, серія та номер: 378, посвідчений 24 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) 29468204 від 28.04.2016) між ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_5 насправді не укладався, має ознаки підробленого, а тому  є нікчемним (неукладеним).
Про це свідчать наступні обставини: до 01 січня 2013 року реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювало КП Київське міське БТІ (КМДА). Станом на 31грудня 2012 року право власності на спірне нежитлове приміщення було зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_5  (довідка КП Київське БТІ від 07.07.2020  року за вих. № 923).
Також, в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено низку судових рішень, зокрема, ухвалу Дніпровського апеляційного суду провадження                      № 11-сс/803/1819/19 у справі № 202/6064/19 від 20.12.2019, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2019 у справі № 202/6064/19, ухвалу Господарського суду Київської області від 03.04.2019 року у справі № 911/5186/14 із змісту яких вбачається, що в межах розгляду кримінальної справи № 2605/7851/12 було встановлено, що приватний нотаріус Київського міського округу ОСОБА_7, яка є засудженою у даній кримінальній справі, була позбавлена можливості володіти своєю печаткою приватного нотаріуса, оскільки печатку та її паспорт громадянки України у неї відібрав громадянин, що здійснював контроль над їїнотаріальною діяльністю та весь час був присутній у неї в офісі та забирав весь її прибуток.
23 квітня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва був винесений вирок у кримінальнії справі № 2605/7851/12, згідно якого  ОСОБА_7 була визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, з призначенням її остаточного покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй  на праві власності майна.
Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 23 березня 2021 року вих. № 14095/6-21 повідомлено, що нотаріальна діяльність ОСОБА_8 по Київському міському нотаріальному округу припинена з 04 квітня 2012 року на підставі наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 04 квітня 2012 року № 618/6.
Відповідно до акта огляду архівних документів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7. від 23 березня 2021 року у справах  нотаріуса за 2012 рік відсутній договір дарування за реєстровим номером № 378, виданий 24січня 2012 року, щодо нежитлового приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Як передбачено п. 25 розділу 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказомМіністерства юстиції України 03.03.2004  року №20/5, кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах.
Отже, запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.
З урахуванням викладених обставин, позивач вважав, що договір дарування від 24січня 2012 року між   ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не укладався, єпідробленим, а відтак, спірне приміщення було відчужено поза волею власника, спадкодавця ОСОБА_5 , особою, яка не мала права на його відчуження, що свідчить про наявність правових підстав для витребування спірного нежитлового приміщення від останнього набувача ОСОБА_2 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Посилаючись на те, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємця власника, позивач ОСОБА_1 просив суд: 
у мотивувальній частині судового рішення викласти відповідний висновок про неукладеність договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , серія та номер: 378, виданого24.01.2012року, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7;
витребувати у   ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків України НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею                   171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000) на користь ОСОБА_1 , громадянина республіки Білорусь (реєстраційний номер облікової картки платника податків України НОМЕР_2 , адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_3 );
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 49329268 від 24.10.2019 року, відповідно до якого 24.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис 33824729 про право власності на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000) за ОСОБА_2 ; 
право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення в літ/ А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000) - припинити.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог    ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача   ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Сергій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам, зазначеним у статті 263 ЦПК України, оскільки ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.
Зазначає, що поза увагою суду залишились всі обставини та факти, які наведені позивачем та свідчать про те, що первісний договір дарування не вчинявся.
Не враховано судом першої інстанції, що приписами Глави 24 ЦК України, зокрема, ч. 4. ст. 334 ЦК України чітко зазначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до ст. 210 ЦК України (правочин підлягає державній реєстрації лише у випадку встановленому законом і такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації), так як  відповідно до ч. 1. ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до норм матеріального права, які діяли на той час, зокрема, Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом                       МЮ України № 20/5 від 03.03.2004року,зі змінами та доповненнями від 23.03.2011 року № 884/5, обов`язково при вчинені нотаріусом такого роду правочину повинні бути документи, у тому числі,витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто, довідка- характеристика або виписка з реєстру прав власності чи витяг з Реєстру прав власності на спірне нерухоме майно
Однак, як слідує із листа  БТІ м. Києва від 04.02.2022року, вказана організиція не готувала, не видавала та не направляла будь-якій особі вищезгаданих документів (довідку-характеристику або виписку з реєстру прав власності чи витяг з Реєстру прав власності) для проведення відчуження спірного нерухомого майна в період з 20.10.2011 року по 24.01.2012року і лише за цими ознаками, на думку сторони позивача, суд першої інстанції повинен був засумніватися у справжності оспорюваного правочину - договору дарування.
Також, судом першої інстанціїне надано правової оцінки незаконним діям державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Бригіда В.О., який з порушенням норм матеріального права, незаконно, на підставі сфальшованого договору дарування нежилого приміщення, нібито укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , серія та номер: 378, виданого24.01.2012року, провів державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем (ОСОБА_3. ), яке у подальшому останнім було відчужене.
При цьому, на момент реєстрації в Державному реєстрі прав, 28 квітня 2016 року права власності на підставі договору дарування за ОСОБА_3 , його права на спірне майно не виникли взагалі у зв`язку із відсутністю реєстрації цих прав відповідно до діючого на той час законодавства і судом першої інстанції повністю проігноровано цей юридичний факт.
Поза увагою суду першої інстанції залишились відповіді з державного архіву, з яких вбачається, що відповідно до акта огляду архівних документів приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_7. від 23.03.2021 року у справах за 2012 рік відсутній договір дарування за реєстровим номером № 378, виданий 24.01.2012року, реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 2011 - 2012 роки відсутні (том 1 а.с. 32).
Вказує, що Верховний Суд у справі № 761/34057/19 у постанові від 21.07.2021  року погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що відсутність у реєстрі запису про вчинену нотаріальну дію, є доказом того, що договір не вчинявся та свідчить про те, що майно вибуло із володіння власника поза його волею.
Викладені обставини, на думку сторони позивача, свідчать про те, що власник майна ОСОБА_5 (спадкодавець) жодних дій, направлених на відчуження спірного майна не вчиняв, договір дарування від 24.01.2012 року між  ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не укладався (невчинявся), має ознаки підробленого, а відтак, спірне приміщення було відчужено поза волею власника, спадкодавця, особою, яка не мала права на його відчуження.
Отже, предметом доказування у цій справі (обгрунтування позову) були підстави, які доводять, що договір дарування насправді не вчинявся, був виготовлений (сфальшований) вже після смерті власника, а майно вибуло з володіння власника, спадкодавця, не з його волі.
Звертає увагу на те, що в наданих матеріалах реєстраційної справи міститься фотокопія договору дарування, яка витовлена з копії договору, посвідченого нотаріально, а не з оригіналу документу. З вказаної копії неможливо встановити номер та серію нотаріального бланку.
Номер та серія спірного нотаріального бланку вказана лише в інформаційній довідці з реєстру спеціальних бланків № 104365435 від 28.04.2016 року, яку сформував сам приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О.
Відповідно до п.п. 9-10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції станом на 2016рік) разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, з яких обов`язково виготовляється електронна копія шляхом сканування таких документів, що долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв, але цього не було зроблено приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О., який виконував функції державного реєстратора.
Таким чином, на переконання сторони позивача, державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_3 відбулась без наявного підтвердження дійсності цього права, відсутності реєстрації цього «неукладеного» правочину в БТІ, з порушенням діючого законодавства та на підставі копії правовстановлюючого документу, за відсутності оригіналу.
Сторона позивача вважає, що встановити достовірно фальсифікацію (підробку) офіційного документу, тобто, самого нотаріального бланку серії ВРП та № 745248, неможливо без проведення судово-технічної експертизи цього документу, а отже посилання суду першої інстанції на недоведеність факту вибуття нерухомого майна з володіння власника поза його волею, - не може відповідати принципу верховенства права (в розумінні ст. 10 ЦПК України) та судового захисту цивільного права та інтересу (в розумінні ст. З ЦК України), і це фактично створює для шахраїв джерело безкарності, що є вкрай неприпустимим для Національного судочинства.
Тому сторона позивача заявляє клопотання про витребування у приватного нотаріуса КМНО Падалка P.O. належним чином завіреної копії оригіналу правовстановлюючого документу, тобто,  копії договору дарування спірного нежитлового приміщення, який нібито був укладений між ОСОБА_5 та                     ОСОБА_3 і посвідчений 24.01.2012 року приватним нотаріусом КМНО                ОСОБА_7
Якщо у справах приватного нотаріуса КМНО Падалка P.O. є оригінал договору дарування нежитлового приміщення від 24.01.2012 року, що нібито був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7, сторона позивачазаявляє клопотання щодо забезпечення доказів шляхом витребування цього оригіналу та проведення судово-технічної експертизи цього правочину (документа).
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гармаш Катерина Григорівна просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а судове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10.05.2023 у справі № 761/16164/21 - без змін.
В задоволенні клопотання позивача про забезпечення доказів та проведення судової-технічної експертизи відмовити.
Зазначає, що позивач ОСОБА_1 ніколи не був власником спірного майна і до обсягу спадкової маси, що відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , нежитлове приміщення в літері «А», по АДРЕСА_1 не входило.
Оспорюваний договір дарування від 24.01.2012 року був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 фактично за два роки до смерті ОСОБА_5 (дата смерті  ІНФОРМАЦІЯ_2 ), отже, у разі якщо б зазначено майно вибуло з володіння ОСОБА_5 не з його волі, в нього було достатньо часу оспорити зазначений правочин.
В матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, що свідчили б про відсутність волі власника - померлого ОСОБА_5 на відчуження належного йому майна.
При цьому, позивач надає суду неправдиві відомості щодо моменту з якого він начебто дізнався щодо існування спірного нерухомого майна, приховавши ту обставину, що в 2017 році він був залучений як третя особа в цивільній справі № 127/18438/16-ц за позовом колишньої дружини померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_15 про визнання права на спадкування, і в ЄДРСР містяться ухвали у справі № 127/18438/16-ц, в яких є посилання на перелік спадкового майна, в тому числі, і на спірне нежитлове приміщення.
З огляду на зазначене, відповідачем ОСОБА_2 в суді першої інстанції було заявлено про застосування строку позовної даності до позовної заяви ОСОБА_1 .
Також позивач голослівно стверджує, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки первісній вимозі позивача та взагалі уникнув будь-яких з`ясувань щодо договору дарування.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції були задоволені всі заявлені і позивачем, і відповідачем клопотання про витребування доказів.
При цьому, представник позивача не намагався витребувати в суді першої інстанції оригінал правовстановлюючого документа - договору даруванння нежитлового приміщення, з наміром в подальшому заявити клопотання про проведення експертизи та фактично рік з моменту отримання копії реєстраційної справи і до моменту проголошення Шевченківським районним судом м. Києва оскаржуваного рішення від 10 травня 2023 року у цивільній справі № 761/16164/21, сторона позивача не скористалась своїми процесуальними правами заявити клопотання як про витребування оригіналу правовстановлюючого документа, так і про призначення експертизи.
Посилаючись на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять саме до предмету доказування, тобто, у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші засоби доказування, сторона відповідача ОСОБА_2 вважає, що заявлена позивачем вимога щодо проведення судово-технічної експертизи правочину (документа) жодним чином не може підтвердити або спростувати наявність волі власника на відчуження належного йому майна, оскільки жодна людина, звертаючись до нотаріуса, не перевіряє де і в який спосіб виготовлений  нотаріальний документ (бланк).
З огляду на зазначене, сторона відповідача ОСОБА_2 просить суд в задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення доказів та проведення судово-технічної експертизи, заявленого в суді апеляційної інстанції, відмовити.
Щодо тверджень позивача про неукладеність договору дарування, сторона відповідача зазначає, що цілком правомірним є висновок суду першої інстанціїпро те, що позивачем не надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього, в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, доказу на підтвердження того, що спірний договір дарування не укладався, а отже і доказів, що нежитлове приміщення літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника ( спадкодавця) не з його волі.
Отже, твердження сторони позивачапро те, що власник спірного нежитлового приміщення  ОСОБА_5 жодних дій, направлених на відчуження вказаного  нерухомого майна не вчиняв, договір дарування від 24.01.2012року  між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не укладав, спірне приміщення було відчужено поза волею власника, спадкодавця, особою, яка не мала права на його відчуження, є лише припущеннями, не підтвердженими жодним належним та допустимим доказом, що в повній мірі було досліджено судом першої інстанції.
Посилання позивача на ч. 4 ст. 334 ЦК України в чинній редакції є некоректним, оскільки правочин було вчинено в 2012 році, коли діяла стара редакція ЦПК України, за якою право власності у набувача виникає з моменту реєстрації не права власності, а договору.
Відтак, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором дарування, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору, незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.
Що стосується посилання сторони позивачана акт огляду архівних документів приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_7. від 23.03.2021 року, відповідно до якого у справах за 2012 рік відсутній договір дарування за реєстровим номером № 378, виданий 24.01.2012 року, реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 2011-2012 роки відсутні, сторона відповідача зазначає, що із отриманої відповіді Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)вбачається, що робочою групою було здійснено вилучення справ приватного нотаріуса ОСОБА_7. для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву, про що складено відповідний акт з додатками. В даному акті зазначено, що фізичний стан документів, що вилучаються - неупорядкований, наряди відповідно до номенклатури справ не сформовані. Більша частина справ вилучається розсипом документів. Деякі справи вкладено в папки, складено внутрішній опис, який не відповідає наповненню цих папок. Звірка документів відповідно до реєстру нотаріальних дій під час вилучення не проводилась.
Отже, документи приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_7. досі не впорядковані.
Крім того, договір дарування від 24.01.2012року,  укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 за № 378, здійсненний на нотаріальному бланку ВРП 745248, який був виданий та отриманий приватним нотаріусом ОСОБА_7 - 12.01.2012 року  та був використаний нотаріусом ОСОБА_7 24.01.2012 на посвідчення договору про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок, і в матеріалах справи наявна інформаційна довідка із Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.
Наявність даного витягу підтверджує факт дотримання норм нотаріального оформлення оскаржуваного договору дарування та фактволевиявлення осіб, що укладали нотаріально посвідчений договір дарування.
Важливим є та обставина, що після посвідчення зазначеного правочину, три  нотаріуси вчиняли реєстраційні дії і перевіряли дотримання тих вимог, що ставляться до укладання правочинів, їх нотаріального посвідчення та державної реєстрації речових прав.
Відповідач ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що вона придбала нежитлове риміщення в літері «А», яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за оплатним договором, вклавши в нього всі свої заощадження, на сьогоднішній момент вона вже 4 роки є добросовісним власником зазначеного майна, здійснює його утримання та оплату всіх комунальних послуг.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна, тощо.
Від інших учасників справи  відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року задоволено заяву представника позивача    ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Сергія Васильовича про забезпечення позову.
В порядку забезпечення позову у даній справі накладено арешт на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 224-230 том 2).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року задоволено частково клопотання представника позивача   ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Сергія Васильовича та представника відповідача  ОСОБА_2 адвоката Ільїна Олександра Павловича про витребування доказів (а.с. 102-105 том 3).
Витребувано з Київського державного нотаріального архіву (проспект Повітрофлотський, 76-Г, м. Київ, 03151) інформацію про вчинення нотаріальної дії, а саме: Чи знаходяться в нотаріальних нарядах (архіві) за реєстровим номером 378, другий примірник договору дарування нежитлового приміщення (в літері А) загальною площею 171,6 кв.м., по АДРЕСА_1 , де сторонами були ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що посвідчувався 24 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7.?
Витребувано з Київського державного нотаріального архіву (проспект Повітрофлотський, 76-Г, м. Київ, 03151)завірену копію правочину (нотаріальної дії), що посвідчувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 24 січня 2012 року з використанням спеціального бланку нотаріальних документів серії ВРП № 745248.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Сергія Васильовича в частині витребування оригіналу документа.
Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича (адреса: м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 17/52А, офіс 728) оригінал договору дарування нежитлового приміщення (в літері А) загальною площею 171,6 кв.м., по АДРЕСА_1 , де сторонами були ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що посвідчувався 24 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим номером 378 (а.с. 151-155 том 3).
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шаповалоа Сергій Васильович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представники - адвокат Ільїн Олександр Павлович, ОСОБА_17 просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
У судове засіданнявідповідач   ОСОБА_3 та треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович не з`явились, про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерини Павлівни на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.  
У відповідності до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача  ОСОБА_3  та третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги: державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерини Павлівни, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та її представників - адвокатів Ільїна Олександра Павловича та ОСОБА_17 , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач  ОСОБА_1 та     ОСОБА_5 є родичами про прямій лінії споріднення.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер     ОСОБА_5 ( а.с. 26 том 1).  
Після  смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. 
16 січня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай Іриною Володимирівною заведена спадкова справа № 01/2014 щодо майна померлого  ОСОБА_5 .
08 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай Іриною Володимирівною видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому посвідчено, що на підставі статті 1262 ЦК України спадкоємцем на все майно  ОСОБА_5 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, є його рідний брат  - громадянин Республіки Білорусь  ОСОБА_1 (а.с. 27 том 1).
Із наданих вибіркових матеріалів спадкової справи вбачається, що 06 липня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В. було підготовлено запит № 165/01- 16 до КП Київське міське БТІ щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
07 липня 2020 року за вих. № 923було отримано інформаційну довідку                         КП Київське міське БТІ про те, що нежитлове приміщення площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 23 квітня 2004 року № 944 та зареєстровано в Бюро 29 червня 2004 року за реєстровим № 3202 (а.с. 30 том 1).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами пошуку - адреса об`єкта нерухомого майна вбачається, що 28 квітня 2016 року державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович на підставі договору дарування нежилого приміщення, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 серія та номер: 378, виданого 24 січня 2012 року, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7, провів державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за  ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29468204 від 28.04.2016, номер запису про право власності: 14370283).
20 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Романом Олеговичем на підставі договору купівлі- продажу, укладеного між ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , серія та номер 7752, від 20 грудня 2016 року проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33035523 від 20.12.2016 року, номер запису про право власності: 18150169 за ОСОБА_4 .
24 жовтня 2019 року Державний реєстратор- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: 714 від 24жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П., здійснив реєстрацію права власності на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000 за ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49329268 від 24.10.2019року).
24 жовтня 2019 року Державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна внесла виправлення (індексний номер рішення: 49329268) до відомостей адреса: АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1 (а.с. 45-48 том 1).
Із витребуваної судом реєстраційної справи № 913885080000 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нежитлового приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що при прийнятті державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29468204 від 28 квітня 2016 року на нежитлове приміщення за суб`єктом   ОСОБА_3 враховувалась підстава виникнення права власності - це договір дарування нежитлового приміщення, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , серія та номер: 378, виданого 24 січня 2012 року, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7 (а.с. 1-34 том 2).
Договір дарування нежилого приміщення, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , серія та номер: 378, виданого 24 січня 2012 року, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7, з відміткою приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович «згідно з оригіналом 28 квітня 2016 року» долучено до реєстраційної справи № 913885080000 (а.с. 9-10 том 2).
Із копії договору дарування нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року слідує, що дарувальник ОСОБА_5 подарував (передав безоплатно), а обдарований    ОСОБА_3 прийняв у дарунок належне дарувальнику ОСОБА_5 на праві приватної власності нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Договір дарування нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, з використанням спеціального бланку нотаріальних документів серії ВРП № 745248, зареєстрований в реєстрі за № 378 (а.с. 11 том 2).
 Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 23 березня 2021 року вих. № 14095/6-21 повідомлено, що нотаріальна діяльність ОСОБА_8 по Київському міському нотаріальному округу припинена з 04 квітня 2012 року на підставі наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 04 квітня 2012 року № 618/6.
Відповідно до акта огляду архівних документів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7. від 23 березня 2021 року у справах за 2012 рік відсутній договір дарування за реєстровим номером № 378 (а.с. 32 том 1).
Із відповіді Київського державного нотаріального архіву № 984/01-211 від 18 березня 2021 року вбачається, що робочою групою було здійснено вилучення документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7., про що складенено акт.
Станом на 16 березня 2021 року акт приймання-передавання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7. між головою робочої групи та завідуючем Київського державного нотаріального архіву не підписаний та документи до Київського державного нотаріального архіву не передані на державне відповідальне зберігання (а.с. 33 том 1).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність волі спадкодавця на вибуття з його володіння такого майна. Крім цього, у володінні позивача спірне майно не перебувало, щоб воно могло з нього вибути по його волі чи поза нею.
Позивачем також не надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього, в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, доказу на підтвердження того, що спірний договір дарування не укладався, а отже і доказів, що нежитлове приміщення літ. А за адресою:   АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника (спадкодавця) не з його волі.
За викладених обставин в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
З такими висновками  суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайновогоабо майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що позивач  ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
08 вересня 2017 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно спадкодавця, реєстровий № 2068, як єдиному законному спадкоємцю всього майна померлого ОСОБА_5 .
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець усього майно спадкодавця ОСОБА_5 , звертаючись до суду з позовом про витребування спірного нежитлового приміщення від останнього набувача ОСОБА_2, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з припиненням права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення в літ/ А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000), як на підставу своїх вимог вказував, що первісний договір дарування від 24 січня 2012 року нежитлового приміщення між    ОСОБА_5 (спадкодавець) та ОСОБА_10 не укладався, єпідробленим, а відтак спірне нежитлове приміщення було відчужено поза волею власника, спадкодавця, особою, яка не мала права на його відчуження.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті - частина 1 статті 1218 ЦК України.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина перша, друга статті 202 ЦК України).
Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина друга статті 719 ЦК України).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто, якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (стаття 220 ЦК України).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».
Із наданих учасниками справи та витребуваних судом письмових доказів вбачається, що нежитлове приміщення площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належало  ОСОБА_5 та зареєстровано за ним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого  приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 23 квітня 2004 року № 944 та зареєстровано в Бюро 29 червня 2004 року за реєстровим № 3202 (а.с. 30 том 1).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за життя ОСОБА_5 відчужив нерухоме майно -  нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою:        АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24 січня 2012 року, серія та номер: 378, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7.
 На стадії апеляційного розгляду справи судом витребувано та досліджено оригінал договору дарування нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року, зі змісту якого слідує, що дарувальник ОСОБА_5 подарував (передав безоплатно), а обдарований   ОСОБА_3 прийняв у дарунок належне дарувальнику ОСОБА_5 на праві приватної власності нежиле приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою:    АДРЕСА_1  (а.с. 174 том 3).
Договір дарування містить підпис від імені  ОСОБА_5 , як дарувальника, та напис про його нотаріальне посвідчення24 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і про те, що договір підписаний сторонами у її присутності.
Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з використанням спеціального бланку нотаріальних документів серії ВРП № 745248, зареєстровано в реєстрі за № 378.
Із наданих та досліджених доказів колегією суддів апеляційного суду встановлено, що договір дарування від 24 січня 2012 року відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме: він викладений у вигляді письмового документу, підписаний сторонами договору та посвідчений нотаріально.
Належних та допустимих доказів про невідповідність вказаного договору даруваннявнутрішній волі дарувальника ОСОБА_5  суду позивачем надано не було. Отже, було дотримано порядок посвідчення договору дарування від 24 січня 2012 року, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії.
Колегією суддів апеляційного суду не встановлено обставин на спростування належності дарувальнику ОСОБА_5  підпису на вказаному договорі дарування від 24 січня2012 року.
Позивачем, за наявності процесуальної можливості, не було заявлено клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи почерку та підписів, вчинених на цьому договорі.
Доводи позивача про те, що за інформацією, наданою Київським державним нотаріальним архівом від 19 лютого 2024 року, в нотаріальних нарядах приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_7. за 24 січня 2012 року знаходиться підтвердження вчиненої нотаріальної дії (серія бланку ВРП № 745248) за реєстровим номером 462, тобто, укладення на бланку ВРП № 745248іншого договору, а саме купівлі-продажу земельної ділянки між громадянами ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а не договору дарування нежитлового приміщення, є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Так, із наданої Київським державним нотаріальним архівом копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 січня 2012 року не вбачається, що при його оформленні приватним нотаріусом використано спеціальний бланк серія ВРП № 745248. А допис на вказаній копії письмового правочину «ВРП  745248» вчинено від руки (а.с.143 том 3).
До того ж, відповідальність за використання під час вчинення нотаріальної дії спеціального бланка покладається на нотаріуса, а не на сторін правочину. Отже, викладення тексту договору на певному нотаріальному бланку не впливає на визначення волевиявлення сторін при його укладенні.
Порушене позивачем клопотання в частині призначення у справі судово-технічної експертизи документа, тобто, спеціального бланку нотаріальних документів (серії ВРП № 745248) вирішено судом апеляційної інстанції, з постановленням окремих ухвал від 19 лютого 2024 року, від 08 квітня 2024 року, від 03 червня 2024 року, про відмову в їх задоволенні.
Відсутність в архівних документахприватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7. договору дарування від 24 січня 2012 року, укладеного між між ОСОБА_5 та  ОСОБА_3 за реєстровим номером № 378, також не спростовує сам факт укладення вказаного договору між сторонами (а.с. 159 том 3).
При цьому, як встановлено колегією суддів апеляційного суду під час розгляду справи, що оригінал договору дарування нежитлового приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 , як дарувальником, та ОСОБА_3 , як обдарованим, що посвідчувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 24 січня 2012 року з використанням спеціального бланку нотаріальних документів серії ВРП № 745248, надавася ОСОБА_3 при відчуженні вказаного нерухомого майна на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, серія та номер 7752від 20.12.2016року і зберігався в матеріалах нотаріальної справи у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Романа Олеговича, який на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року надано суду для огляду та дослідження.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а тому суд, з урахуванням положень частини 1 статті 13, статті 263 ЦПК України, ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
 
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що позивач  ОСОБА_1 не довів своїх позовних вимог про неукладеність договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 серія та номер: 378, виданого 24.01.2012року, видавник приватний нотаріус КМНО ОСОБА_7, з підстав відчуження нежитлового приміщення поза волею власника  (спадкодавця), особою, яка не мала права на його відчуження.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги: державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Катерина Павлівна, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності, оскільки на порушення обов`язку, передбаченого статями 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено підстави свого позову.
Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не змінюють суть ухваленого у справі судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав недоведеності позовних вимог.
Разом з тим, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів вирішення позовних вимог ОСОБА_1 ,  виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови. 
Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Вирішуючи клопотання відповідача ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою  Київського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року задоволено заяву представника позивача  ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Сергія Васильовича про забезпечення позову. 
У порядку забезпечення позову у даній справі накладено арешт на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 224-230 том 2).
Метою забезпечення позову є вжиття судом тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Як передбачено частинами дев`ятою - десятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. 
Під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову - стаття 264 ЦПК України.
Враховуючи,  що  забезпечення  позову  застосовується  як гарантія задоволення законних вимог позивача, то при ухваленні судом рішення про повну відмову у задоволенні позову вважається, що підстава і потреба у забезпеченні позову, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів, відпала.
Правовий аналіз зазначених норм процесуального права вказує на те, що суд, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, в силу  вимог частини 9 статті 158 ЦПК України, вправі безпосередньо в своєму рішенні зазначити про скасування заходів забезпечення позову. 
У справі, яка переглядається, судовий розгляд, яким справа вирішена по суті, закінчився ухваленням судом апеляційної інстанції судового рішення про відмову у позові ОСОБА_1 про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності, а тому заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, якою у порядку забезпечення позову ОСОБА_1 накладено арешт на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000, яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 , підлягають скасуванню, оскільки відпали підстави з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.
Керуючись ст.ст.  15, 16,  202, 207,  215, 220,  387, 719, 1218, 1258, 1268,  1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 158, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Сергія Васильовича задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редаційї даної постанови. В іншій частині рішення суд залишити без змін.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, про накладення арешту на нежитлове приміщення в літ. А, загальною площею 171.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 913885080000, яке на праві власності зареєстровано за  ОСОБА_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                       Судді: