П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/6691/23-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Григораш В.О. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
16 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування періодів роботи ОСОБА_1 з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 до стажу для визначення розміру його пенсії, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не проведення відповідного перерахунку із зарахуванням відповідних періодів стажу;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням стажу його роботи у періоди з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 для визначення розміру його пенсії з дня призначення йому пенсії, а саме з 12.04.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування його стажу під час призначення пенсії та з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не проведення перерахунку його пенсії із врахуванням періодів роботи з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993. Позивач посилався на те, що періоди його стажу з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 повністю підтверджені трудовою книжкою, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника. Вказував, що записи у його трудовій книжці не містять недопустимих перекреслень, виправлень, які змінювали б суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування при розгляді заяви про призначення пенсії від 16.03.2023 періодів роботи ОСОБА_1 з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 до стажу для визначення розміру його пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.03.2023, зарахувати до його стажу період роботи з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 429,44 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 16.03.2023 позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві із заявою про призначення пенсії.
За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 від 16.03.2023 про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
За результатами розгляду заяви, 29.03.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за принципом екстериторіальності, за заявою позивача прийнято рішення №262440017738 про призначення позивачу пенсії за віком.
При цьому, під час призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до стажу, необхідного для визначення розміру його пенсії не враховано періоди роботи ОСОБА_1 з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993.
Як зазначалось позивачем, не погоджуючись із вказаним, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві зі скаргою.
Листом від 14.04.2023 №11887-9962/В-02/8-2600/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві повідомлено, що періоди роботи з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 можливо зарахувати в разі надання уточнюючих довідок про період роботи видану на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідки про перейменування підприємства, які повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.
Разом із цим, позивач звертався із скаргою до Пенсійного фонду України.
Листом від 16.06.2023 №23415-23226/В-03/8-2800/23 Пенсійним фондом України повідомлено позивача про те, що періоди роботи з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 на підставі дублікату трудової книжки від 19.10.1993, оскільки дублікат трудової книжки оформлено не у відповідності до вимог Інструкції.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 14.08.2023 №2600-0206-8/158487, відділом обслуговування громадян №3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на доручення Пенсійного фонду України № 23415-23226/В-03/8-2800/23 від 16.06.2023 в рамках розгляду Вашого звернення від 18.05.2023, яке надійшло до Пенсійного фонду України, направлено позивачу копію листа від 26.07.2023 №068/05-12/1470 Державного архіву м. Києва про відсутність на зберіганні кадрових архівних документів за періоди роботи в кооперативі "Союзкомплекс" з 05.05.1989 по 17.07.1991 та НПП "Стандарт" з 19.07.1991 по 16.11.1993, який отриманий на запит Головного управління від 20.06.2023 № 2600-0206-6/122573.
03.08.2023 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із адвокатським запитом, якому просив вислати рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 та зазначити орган яким його прийнято.
Листом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 09.08.2023 №2600-0202-8/155121 повідомлено, що заява про призначення пенсії за віком гр. ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в березні 2023 року. Після надходження інформації про сплату страхових внесків за I квартал Головним управлінням проведено допризначення та перераховано розмір пенсії гр. ОСОБА_1 , з урахуванням страхового стажу та заробітної плати за січень - лютий 2023 року.
В листі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 28.08.2023 №5536-5419/В-17/8-2400/23 зазначено, що страховий стаж обчислено відповідно до наявних в електронній пенсійній справі, на дату розгляду заяви, документів та склав 36 років 9 місяців 19 днів. При цьому до страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993, оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_1 виданий 19.10.1993. Записи до зазначеної дати внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Зазначені періоди можливо зарахувати в разі надання уточнюючих довідок про період роботи, виданих на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідок про перейменування підприємств, які повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 29.08.2023 №29589-29594/В-02/8-2600/23 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. Повідомлено позивача, про те, що його страховий стаж складає 36 років 11 місяців 19 днів. Звернено увагу на те, що зарахувати до страхового стажу позивача не враховані періоди роботи можливо у разі надання підтверджуючих документів про роботу в зазначені періоди (довідок, виписок із наказів тощо) та заяви про перерахунок пенсії встановленого зразку.
Не погоджуючись із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування спірних періодів роботи до стажу для визначення розміру його пенсії та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення відповідного перерахунку із зарахуванням відповідних періодів стажу, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового їх задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями ст. 1 Закону №1058-IV визначено, що 
- застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
- страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
- страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За приписами ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ   (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі ст.62 Закону Закон №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем подано до суду дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.10.1993.
На час заповнення дубліката трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (далі - Постанова № 656) та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 Постанови №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 постанови №656 передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Згідно із пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень наведеного вище пункту вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Дослідженням трудової книжки позивача дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.10.1993, судом встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду в аналогічних спірних відносинах, що викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Крім цього, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Більше того, у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд з цим, у постанові від 21.02.2018 у справ №687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
З обставин справи вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993, оскільки дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , виданий 19.10.1993, а записи до зазначеної дати внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Між тим, враховуючи наведені вище норми та висновки Верховного Суду у справах з подібних відносин, суд зауважує, що сама по собі невірність оформлення записів у трудовій книжці, не є правовою підставою для не зарахування періодів роботи, вказаних у трудовій книжці особи, до її страхового стажу. У даній ситуації позивачем подано пенсійному органу трудову книжку в яких містяться записи про періоди роботи позивача, які не були враховані, фактично, з формальних підстав. При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках позивача відповідачами суду не надано.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо права на пенсію.
Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржувану позивачем бездіяльність суб`єктів владних повноважень на відповідність її критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області діяло не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення.
З урахуванням наведеного, спірний період роботи, повинен бути зарахований до страхового стажу позивача, позаяк вказані вище формальні недоліки у записах трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.
Тому суд апеляційної інстанції також вважає, що надані документи підтверджують право позивача на врахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу.
Посилання апелянта на неточності в заповненні трудової книжки позивача є безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування при розгляді заяви про призначення пенсії періодів роботи ОСОБА_1 з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 до стажу для визначення розміру його пенсії, то судом першої інстанції належним чином відновлено порушене право позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неврахування при розгляді заяви про призначення пенсії від 16.03.2023 періодів роботи ОСОБА_1 з 07.12.1988 по 27.04.1989, з 05.05.1989 по 17.07.1991 та з 19.07.1991 по 16.11.1993 до стажу для визначення розміру його пенсії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.03.2023, зарахувати до стажу позивача спірний період.
Відтак, при вирішенні даного публічно-правового спору, суд першої інстанції правильно становив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.