Номер провадження: 22-ц/813/1304/24 
Справа № 523/3044/20
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09.09.2024 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №523/3044/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року у складі судді Мурманової І.М., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 25 лютого 2020 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_2 , просила як власник за договором дарування від 28 січня 2014 року квартири визнати ОСОБА_2 , який не проживає в квартирі більше року, таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2-6). 
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року відкрито провадження у справі №523/3044/20 за позовом ОСОБА_1 (т.1 а.с.24).
Позивач ОСОБА_2 , звернувшись 11 березня 2020 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_1 , просив визнати недійсним на підставі статті 229 ЦК України укладений між ним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 28 січня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 10363407 від 28 січня 2014 року приватного нотаріуса Поліщук Г.П. (т.1 а.с.50-53).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року відкрито провадження у справі №523/3721/20 за позовом ОСОБА_2 (т.1 а.с.68).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року у справі №523/3044/20 об`єднано в одне провадження справу №523/3044/20 та справу №523/3721/20; об`єднаній в одне провадження справі присвоєно №523/3044/20 (т.1 а.с.45-46).
ОСОБА_1 у відзиві позов ОСОБА_2 не визнала (т.1 а.с.80-86). 
ОСОБА_2 надав відповідь на відзив ОСОБА_1 (т.1 а.с.94-97).
ОСОБА_1 надала заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_2 (т.1 а.с.111-114).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним закрито; справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.225-226).
20 грудня 2022 року позивач ОСОБА_2 подав позовну заяву (назвав заяву «уточнена», що не передбачено ЦПК України) до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 із залученням в якості третіх осіб приватного нотаріуса Поліщук Г.П. та приватного нотаріуса Заботкіної Т.Ю., в якій просив:
визнати недійсною заяву ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. 28 січня 2014 року за реєстровим №100 про надання ОСОБА_4 згоди на дарування квартири АДРЕСА_2 ;
визнати недійсним в частині укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений 28 січня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. за реєстровим №101 договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя;
визнати недійсним в частині укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 05 березня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51469240 від 04 березня 2020 року;
скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №51469240 від 04 березня 2020 року про державну реєстрацію права власності на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведений за ОСОБА_3 приватним нотаріусом Заботкіною Т.Ю.;
витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.236-249).
ОСОБА_2 до поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви також додав клопотання про витребування доказів, а саме витребування у приватного нотаріуса Заботкіної Т.Ю. документів, що стали підставою посвідчення договору від 05 березня 2020 року купівлі-продажу ОСОБА_1 ОСОБА_3 квартири (т.1 а.с.250-251).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2022 року заяву ОСОБА_2 про прийняття до розгляду поданого 20 грудня 2022 року позову та клопотання про витребування доказів залишено без розгляду з підстав не подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом (т.1 а.с.260).
23 січня 2023 року ОСОБА_2 подано заяву про поновлення процесуального строку, в якій ОСОБА_2 просив визнати поважною причину пропуску процесуального строку, встановленого законом на звернення до суду із заявою про зміну предмету спору та на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів, що були надіслані до суду після закриття підготовчого провадження; поновити пропущений з поважних причин встановлений законом процесуальний строк на звернення із заявою про зміну предмету спору та на звернення з клопотанням про витребування доказів, що були надіслані до суду після закриття підготовчого провадження (т.2 а.с.2-7).
       Поновлення процесуального строку мотивовано тим, що не був належним чином повідомлений про судове засідання 01 листопада 2022 року та, відповідно, про прийняття у даному засіданні ухвали від 01 листопада 2022 року про закриття підготовчого провадження.
       Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк; відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про прийняття до розгляду поданої 20 грудня 2022 року (допущено описку в даті) заяви про зміну предмету позову; витребувано від приватного нотаріуса Заботкіної Т.Ю. копії документів, що стали підставою для укладення 05 березня 2020 року договору купівлі-продажу квартири (т.2 а.с.26-27).
Висновок суду в частині відмови у задоволенні заяви про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову мотивовано тим, що 20 грудня 2022 року ОСОБА_2 заявив 7 позовних вимог, серед яких є вимоги, що не були заявлені при поданні позову; зміст позовної заяви (уточненої) вказує на те, що позивач не лише збільшив позовні вимоги, а й одночасно змінив підстави і предмет позову та заявив нові вимоги. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, так як фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Заяву про збільшення позовних вимог подано в супереч положень пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, оскільки в заяві змінюється не лише предмет, а й підстави позову, заявлено низку нових вимог, які містять нове правове обґрунтування та посилання на нові докази. Суд сформулював висновок, що подана заява про зміну предмета позову не відповідає пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, оскільки подана одночасно зі зміною як предмету так і підстав позову, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому у прийнятті заяви про зміну предмету позову (уточнення) слід відмовити.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про уточнення позовних вимог: 
про визнання недійсною заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. 28 січня 2014 року за реєстровим №100 про надання ОСОБА_4 згоди на дарування квартири АДРЕСА_2 ;
про визнання недійсним в частині укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого 28 січня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. за реєстровим №101 договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя (т.2 а.с.63-73).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав порушення норм процесуального права полягає в наступному. Не вважається зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних та зміна посилання на норми права. У даному випадку предмет позову змінено (зменшено), а його підстави залишились незмінними та були лише доповнені. Про укладення договору купівлі-продажу стало відомо після 05 березня 2020 року. Передчасне закриття судом підготовчого провадження призвело до порушення судом вимог частини 5 статті 12 ЦПК України (суд не забезпечив дотримання принципу змагальності у цивільному судочинстві у межах підготовчого провадження); не вирішені передбачені пунктами 1,3 частини 1 статті 189 ЦПК України питання (суд не розглянув у підготовчому засіданні пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 про необхідність залучення належного позивача, так як власником квартири є ОСОБА_3 , яка має бути позивачем за вимогами до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням; суд не розглянув заяву ОСОБА_2 про виклик свідків). Суд при розгляді заяви від 23 січня 2023 року про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом на звернення до суду із заявою про зміну предмету спору не відреагував на зазначене в заяві обґрунтування, не поновив за власною ініціативою підготовче провадження та, відповідно, не вирішив передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 189 ЦПК України питання, що може привести до ухвалення незаконного рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Апелянт не надав належних доказів тих обставин, на які посилається. Підготовче засідання призначено ухвалою суду від 09 липня 2020 року, ухвалу про закриття підготовчого засідання винесено 01 листопада 2022 року. Підготовче засідання тривало більш ніж два роки, з огляду на що ОСОБА_2 мав достатньо часу для надання клопотань, заяв, пояснень; інтереси ОСОБА_2 представляли в суді адвокати. Посилання на передчасне закриття підготовчого засідання безпідставні. Висновок суду щодо підстав відмови у задоволенні заяви про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову відповідає діючому законодавству та матеріалам справи (т.2 а.с.93-99). 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги; скасування ухвали суду в частині поновлення процесуального строку щодо поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви; скасування ухвали суду в частині відмови у задоволенні поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви; направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на наступне.
Відповідно до визначеного статтею 4 ЦПК України права на звернення до суду за захистом кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, при зверненні до суду особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. 
Позов – це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом процесуальній формі. 
11 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 із залученням ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, про визнання недійсним на підставі статті 229 ЦК України укладеного між ним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого 28 січня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 10363407 від 28 січня 2014 року приватного нотаріуса Поліщук Г.П.
В ході підготовчого провадження встановлено, що спірний договір дарування квартири є договором укладеним не між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а між ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 , де при посвідченні договору ОСОБА_2 надавав згоду на відчуження ОСОБА_4 квартири. 
20 грудня 2022 року ОСОБА_2 подав позовну заяву, яку назвав «уточненою», що не передбачено процесуальним законом, до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як відповідачів, в якій не зазначив вимогу до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування як такого, що укладений між ним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (такий договір не укладався та нотаріально не посвідчувався), не зазначив вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 . 
При цьому, ОСОБА_2 пред`явив вимоги про визнання недійсною заяви про надання ним ОСОБА_2 згоди на дарування ОСОБА_4 квартири ОСОБА_1 ; про визнання недійсним нотаріально посвідченого 28 січня 2014 року між ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 договору дарування квартири; про визнання за ним права власності на частку квартири як на частку у спільному майні подружжя; про визнання недійсним в частині нотаріально посвідченого 05 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири; про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51469240 від 04 березня 2020 року та запису про право власності №51469240 від 04 березня 2020 року про державну реєстрацію права власності на частку квартири за ОСОБА_3 ; про витребування з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частку квартири.
Відповідно до визначених пунктом 2 частини 1 статті 49 ЦПК України процесуальних прав та обов`язків сторін позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено чи зменшено може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.
Відповідно до визначених частиною 3 статті 49 ЦПК України процесуальних прав та обов`язків сторін до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Основними елементами, що визначають сутність позову, являються предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів і просить постановити судове рішення; ця вимога опосередковується спірними правовідносинами – суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. 
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу; такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову – це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
Суд же має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.
Зміна підстав позову означає зміну обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. 
Отже, визначені у статті 49 ЦПК України процесуальні права та обов`язки сторін передбачають:
право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49);
право змінити предмет позову (ч.3 ст.49);
право змінити підстави позову (ч.3 ст.49).
Реалізуючи передбачені статтею 49 ЦПК України процесуальні права та виконуючи вказані у цій нормі обов`язки, позивач має право подати до суду письмову заяву:
про збільшення розміру позовних вимог в порядку пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України;
про зменшення розміру позовних вимог в порядку пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України;
про зміну предмету позову в порядку частини 3 статті 49 ЦПК України;
про зміну підстав позову в порядку частини 3 статті 49 ЦПК України.
Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає такого формулювання як «уточнена» позовна заява, «уточнення позовних вимог», «нова редакція» позовної заяви тощо. 
Позивач ОСОБА_2 подану ним 20 грудня 2022 року позовну заяву назвав «уточненою», що не відповідає вимогам статті 49 ЦПК України, оскільки такі не передбачають право позивача на подання «уточненої» позовної заяви. 
Суд першої інстанції в ухвалах від 21 грудня 2022 року та від 27 лютого 2023 року, ОСОБА_2 в заяві від 23 січня 2023 року про поновлення процесуального строку та в апеляційній скарзі допускають зазначення неправильного найменування поданої 20 грудня 2022 року заяви як «уточненої», що не є юридично правильним найменуванням.
Збільшення розміру позовних вимог, зменшення розміру позовних вимог, зміна предмету позову, зміна підстав позову є різними процесуальними правами позивача.
Суд першої інстанції в ухвалах від 21 грудня 2022 року та від 27 лютого 2023 року, ОСОБА_2 в заяві від 23 січня 2023 року про поновлення процесуального строку та в апеляційній скарзі допускають ототожнення цих різних між собою процесуальних прав. 
Так, зокрема, суд в ухвалі від 27 лютого 2023 року у мотивувальній частині вказує про наявність підстав для поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог; далі вказує, що подана ОСОБА_2 20 грудня 2022 року заява є заявою про зміну предмета позову; потім знову вказує, що подана ОСОБА_2 20 грудня 2022 року заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог; потім ця ж заява стала заявою про зміну предмета позову тощо.
ОСОБА_2 також в апеляційній скарзі то вказує, що подана ним 20 грудня 2022 року заява є заявою про зміну предмета позову, то вказує, що ця ж заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог тощо.
Якщо ж звернутися до заяви ОСОБА_2 від 21 січня 2023 року про поновлення процесуального строку, то прохальна частина такої містить вимогу про визнання поважною причину пропуску та поновлення процесуального строку, встановленого законом на звернення до суду із заявою «про зміну предмета спору», а не про зміну предмета позову, як то передбачено частиною 3 статті 49 ЦПК України.
Предмет спору не є предметом позову. 
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.
Предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Встановленого законом процесуального строку щодо «зміни предмета спору» не існує, так як неправильним є саме формулювання «зміна предмета спору».
Суд першої інстанції не звернув увагу ОСОБА_2 на неправильне формулювання вимоги щодо строку в заяві від 21 січня 2023 року.
Щодо встановлено законом процесуального строку.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюється законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюється судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч.1 ст.126 ЦПК України).
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.126 ЦПК України).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлена неможливість такого поновлення (ч.1 ст.127 ЦПК України).
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк (ч.4 ст.127 ЦПК України).
Пункт 2 частини 2 статті 49 ЦПК України для реалізації позивачем процесуального права на збільшення або зменшення позовних вимог, як і частина 3 статті 49 ЦПК України для реалізації позивачем процесуального права на зміну предмета позову чи на зміну підстав позову, встановлюють строк до закінчення підготовчого засідання.
Отже, встановлені у статті 49 ЦПК України строки є строками, що встановлені законом; документи подані після закінчення цього процесуального строку залишаються без розгляду; процесуальний строк у разі визнання причин його пропуску поважними поновлюється судом за заявою позивача; одночасно із заявою про поновлення процесуального строку має бути подана чи заява про збільшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), чи заява про зменшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), чи заява про зміну предмету позову (ч.3 ст.49 ЦПК), чи заява зміну підстав позову (ч.3 ст.49 ЦПК).
Підготовче провадження в справі закрито ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2022 року.
З матеріалів справи вбачається, що подана ОСОБА_2 заява від 20 грудня 2022 року (названа ним як «позовна заява (уточнена)») розглянута судом з постановленням ухвали від 21 грудня 2022 року про залишення заяви без розгляду з підстав подання такої після закінчення підготовчого засідання та не заявлення про поновлення пропущеного процесуального строку (т.1 а.с.260).
23 січня 2023 року ОСОБА_2 подав заяву про поновлення процесуального строку (у прохальній частині вказав не правильно «зміна предмету спору»).
У порушення передбачених частиною 4 статті 127 ЦПК України вимог одночасно із поданням 23 січня 2023 року заяви про поновлення процесуального строку не подано чи заяву про збільшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), чи заяву про зменшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), чи заяву про зміну предмету позову (ч.3 ст.49 ЦПК), чи заяву зміну підстав позову (ч.3 ст.49 ЦПК). Тобто, ОСОБА_2 не вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Суд першої інстанції не звернув увагу не лише на те, що заява про поновлення процесуального строку у прохальній частині містила неправильне формулювання «зміна предмету спору», а й на те, що із заявою про поновлення процесуального строку не подано ні заяви про збільшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), ні заяви про зменшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), ні заяви про зміну предмету позову (ч.3 ст.49 ЦПК), ні заяви зміну підстав позову (ч.3 ст.49 ЦПК).
Подана ОСОБА_2 заява від 20 грудня 2022 року (названа як «позовна заява (уточнена)») була розглянута судом з постановленням ухвали від 21 грудня 2022 року про залишення заяви без розгляду, тому ця заява від 20 грудня 2022 року не підлягала розгляду ще раз разом із заявою від 23 січня 2023 року про поновлення процесуального строку.
Суд першої інстанції заяву від 20 грудня 2022 року (названу як «позовна заява (уточнена)») фактично розглянув двічі, а саме постановленням ухвали від 21 грудня 2022 року про залишення заяви без розгляду та постановленням ухвали від 27 лютого 2023 року про відмову у задоволенні заяви як заяви про зміну предмета позову (в резолютивній частині суд допустив описку в даті заяви, вказавши, що заяву подано 22 грудня 2022 року). 
З огляду на викладене, апеляційний суд виходить з того, що 
ні позивач ОСОБА_2 , ні суд чітко не визначились з тим, про реалізацію якого передбаченого статтею 49 ЦПК України процесуального права (збільшення розміру позовних вимог, чи зменшення розміру позовних вимог, чи зміна предмету позову, чи зміна підстав позову) йдеться;
заява від 23 січня 2023 року про поновлення процесуального строку у прохальній частині містить неправильне формулювання «зміна предмету спору»;
одночасно із заявою від 23 січня 2023 року про поновлення процесуального строку ОСОБА_2 не вчинена процесуальна дія, щодо якої пропущено строк (не подано чи заяву про збільшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), чи заяву про зменшення розміру позовних вимог (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК), чи заяву про зміну предмету позову (ч.3 ст.49 ЦПК), чи заяву зміну підстав позову (ч.3 ст.49 ЦПК);
суд розглянув по суті подану ОСОБА_2 заяву від 20 грудня 2022 року (названа як «позовна заява (уточнена)»), яка цим же судом вже була розглянута з постановленням ухвали від 21 грудня 2022 року про залишення заяви без розгляду.
Отже, оскаржувана ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню в частині поновлення процесуального строку щодо поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви та в частині відмови у задоволенні поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.
При продовження розгляду позивач ОСОБА_2 має чітко визначить з тим, яке передбачене пунктом 2 частини 2 статті 49 чи передбачене частиною 3 статті 49 ЦПК України процесуальне право він бажає реалізувати та, відповідно, подати до суду письмову заяву (оскільки заява від 20 грудня 2022 року є такою, що розглянута ухвалою від 21 грудня 2022 року), виправити допущену ним описку в заяві від 23 січня 2023 року щодо «зміни предмета спору» тощо.
Оскільки подана ОСОБА_2 заява від 20 грудня 2022 року (названа як «позовна заява (уточнена)») не є заявою, що одночасно подана із заявою від 23 січня 2023 року про поновлення процесуального строку, то при даному апеляційному перегляді справи не надається оцінка викладеним у заяві від 20 грудня 2022 року доводам. 

Керуючись ст.ст.367, 369, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування – скасувати в частині поновлення процесуального строку щодо поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви та в частині відмови у задоволенні поданої 20 грудня 2022 року позовної заяви з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська
Судді О.С.Комлева 
Є.С.Сєвєрова