Справа № 127/16144/24
Провадження № 22-ц/801/1515/2024
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року	Справа № 127/16144/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В. 
за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/16144/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики,
за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 , яка приєдналась до апеляційної скарги останнього на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Борисюк І. Е., 
       
встановив:

 До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Отрощенко Юлія Миколаївна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики.
Разом із позовною заявою адвокатом позивача подано до суду заяву про забезпечення позову в порядку і на підставі положень ст. ст. 149 та 152 ЦПК України.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 04.02.2021 між позивачем та ОСОБА_2 за письмової згоди його дружини ОСОБА_3 було укладено договір позики. ОСОБА_2 станом на день подання позовної заяви до суду не виконав свої зобов`язання щодо повернення позики. Водночас, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було погоджено в якості застави у випадку невиконання умов договору позики рухоме майно, яке перебувало у власності подружжя. Однак, звернення стягнення на предмет застави не може забезпечити на даний час повернення позики. Зважаючи на тривалий строк неповернення ОСОБА_2 грошових коштів та значну суму заборгованості – 6 296 747, 14 гривень, виконання рішення суду у випадку задоволення позову здійснюватиметься за рахунок майна відповідачів, тому вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, які належать відповідачам у межах суми позову є співмірним заходом забезпечення такого позову.
Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката заявника до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідачів у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та на майно, яке їм належить в межах суми позову.
Оскаржуваною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року заяву задоволено.
   Забезпечено позов адвоката Отрощенко Юлії Миколаївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 і знаходяться на усіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах ціни позову 6 296 747, 14 гривень.
 Виконання ухвали суду доручено Другому відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 15-А, e-mail: info_zm@vnm.vn.dvs.gov.ua) та Святошинському відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, e-mail: info_sv@kv.dvs.gov.ua), яку негайно направлено для виконання.
Не погодившись з оскаржуваною ухвалою відповідач ОСОБА_2 в інтересах якого виступає адвокат Михайленко Дмитро Валерійович подав апеляційну скаргу в якій зазначено, що вона постановлена з порушенням процесуальних норм, які регламентують підстави вжиття судом заходів забезпечення позову, також вказав, що позивач не надав жодних доказів на обґрунтування поданої заяви, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів.
Просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.
Також відповідачка  ОСОБА_3 в інтересах якої виступає адвокат Михайленко Дмитро Валерійович подала заяву про приєднання до апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 ..
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 червня  2024 року прийнято заяву відповідачки ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року
21 червня 2024 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача - адвоката Отрощенко Ю.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін .
Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Саттею 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При цьому, судом враховується чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом, без нових звернень до суду.
Адвокатом заявника в заяві про забезпечення позову зазначено причини, у зв`язку з чим потрібно забезпечити позов, достатньо обґрунтовані вказані нею припущення. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладення арешту.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками накладення арешту.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд погоджується із доводами адвоката заявника, що співмірним і адекватним заходом забезпечення позову, в даному випадку, буде накладення арешту на майно та грошові кошти саме в межах ціни позову.
Отже судом першої інстанції правильно встановлено, що заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, запропоновані адвокатом заявника заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідачів та не завдадуть їм шкоди чи збитків, а лише тимчасово унеможливлять розпорядження спірним майном до вирішення спору в суді.
Судом також враховано охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправ`я сторін у процесі і забезпечує захист інтересів, в тому числі, відповідачів.
Судом першої інстанції перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховано те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
При цьому суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд не з`ясовує фактичні обставин справи, а також не оцінює належності, допустимості і достовірності доказів щодо суті спору. Лише під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, які правовідносини випливають із встановлених обставин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити тощо.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Враховуючи вищевикладене,  з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 і знаходяться на усіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах ціни позову 6 296 747, 14 гривень, тобто у спосіб визначений п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 , яка приєдналась до апеляційної скарги ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська