Справа № 144/952/24 
Провадження № 33/801/721/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року                                                                     м. Вінниця

       Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову судді Теплицького районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

       Постановою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року справи № № 144/952/24, 144/953/24 про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), об`єднано в одне провадження; ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 23 червня 2024 року о 23 год 10 хв по вул. Шкільній у с. Пологи Гайсинського району Вінницької області він, керуючи автомобілем марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ «Vida», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
       Крім того 23 червня 2024 року о 23 год 10 хв по вул. Шкільній у с. Пологи Гайсинського району Вінницької області він керував автомобілем марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager». Результат тесту № 3929 – 1,72 %.
        ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Теплицького районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року, а провадження у справі закрити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів факту керування ним автомобілем. Поліцейськими були допущенні суттєві порушення норм чинного законодавства в частині порядку проведення огляду на стан сп`яніння, а наявні у справі докази є неналежними та недопустимими.
       Щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, то зазначав, що поліцейськими безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки складу правопорушення за цією статтею в його діях не має.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
       Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
       Згідно з статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.        
       Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
       Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 650724 від 24 червня 2024 року 23 червня 2024 року о 23 год 10 хв по вул. Шкільній у с. Пологи Гайсинського району Вінницької області  ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ «Vida», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 650723 від 24 червня 2024 року 23 червня 2024 року о 23 год 10 хв по вул. Шкільній у с. Пологи Гайсинського району Вінницької області  ОСОБА_1  керував автомобілем марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager». Результат тесту № 3929 – 1,72 %.
       Суд першої інстанції визнав  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП, як на підставу доведеності вини послався, зокрема, на протоколи про адміністративні правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, результат тесту, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , схему місця ДТП, відеозапис з нагрудної камери поліцейського.
       Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП, є необґрунтованим, оскільки в порушення вимог статті 280 КУпАП суд не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.
       Згідно з пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, полягає в тому, що особа, яка керує транспортним засобом, має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмовитись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.
       Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
       У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом – виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
       У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
       Таким чином керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та / чи швидкості транспортного засобу.
       Вина водія у порушенні ПДР України повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
        ОСОБА_1 , не заперечував перебування його в стані алкогольного сп`яніння, однак як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і в суді першої інстанції послідовно заперечував факт керування транспортним засобом, стверджуючи, що його автомобіль перебуваючи на подвір`ї його домоволодіння сам покотився назад, оскільки стояв під нахилом, незначно пошкодивши при цьому номерний знак іншого транспортного засобу.
       Пояснення  ОСОБА_1 щодо не керування транспортним засобом матеріалами справи не спростовані.
       З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, долученого до матеріалів справи видно, що він розпочинається з моменту перебування поліцейських та  ОСОБА_1  біля транспортних засобів, які у нерухомому стані стояли на узбіччі дороги, де  ОСОБА_1  проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння.
       Даних щодо керування  ОСОБА_1  транспортним засобом марки «Nissan» відеозапис не містить. Навпаки на відеозаписі видно, що  ОСОБА_1  навіть не мав ключів від запалення цього автомобіля, тому що на той час вони знаходилися у іншої особи.
       Будь-яких інших даних, які беззаперечно підтверджували б факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
       Таким чином за відсутності належних та допустимих доказів факту керування  ОСОБА_1  транспортним засобом, враховуючи його послідовні заперечення факту керування транспортним засобом як під час складання протоколу, так і в суді першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП не доведена достатніми, допустимими та достовірними доказами.
       Пунктом 10.1 ПДР України установлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
       Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасників дорожнього руху внаслідок порушення ними ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
       У пункті 1.10 ПДР України зазначено, що дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
       Відповідно до схеми місця ДТП від 23 червня 2024 року, складеної о 23 год 03 хв. по вул. Шкільній у с. Пологи Гайсинського району Вінницької області, на ній відсутні назви об`єктів, які зображених на схемі, що не дає змогу встановити де який транспортний засіб та обставини події.
       На звороті схеми місця ДТП поліцейськими зафіксовано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП. Зокрема зазначено про те, що автомобіль марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , має пошкоджений задній бампер з лівої сторони у виді подряпини, а в автомобіля марки ЗАЗ «Vida», державний номерний знак НОМЕР_2 , – пошкоджено передній номерний знак.
       Номерний знак транспортного засобу (автомобільний номерний знак) –пластина-ідентифікатор для обліку транспортних засобів. Виготовляються з листового металу, пластмаси, паперу, картону, фарфору, дерева, шкіри, гуми або з комбінацій перерахованих матеріалів.
       Таким чином державний номерний знак не є транспортним засобом, а отже працівником поліції безпідставно в протоколі зазначено, що пошкоджено транспортний засіб ЗАЗ «Vida».
       З урахуванням наведеного, враховуючи, що зіткнення автомобілів сталось внаслідок мимовільного руху автомобіля марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , а не керування ним  ОСОБА_1 , транспортний засіб ОСОБА_1 має лише пошкодження у виді подряпини заднього бамперу, жодних наслідків у вигляді майнової шкоди у цьому випадку не настало, а тому в діях  ОСОБА_1 відсутній також склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
       Частиною другою статті 254 КУпАП установлено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
       Вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
       Як видно з протоколів про адміністративне правопорушення в графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» міститься відмітка «відмовився», проте доказів того, що ОСОБА_1  вручались копії протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП, від отримання та підписання яких він відмовився, роз`яснено його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, матеріали справи, в тому числі і відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не містять.        
       Отже не підписані  ОСОБА_1  протоколи про адміністративні правопорушення, за відсутності доказів відмови  ОСОБА_1 від їх підписання та надання пояснень, самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами, які підтверджують факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП.        
       Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
       Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
       В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
       Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
       Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Теплицького районного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        О. С. Панасюк