УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/15491/23 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
з участю секретаря 
судового засідання         Гарбузюк Ю.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/15491/23 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 28 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у місті Житомирі,
в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь у порядку спадкування за законом недоотримане за життя його батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до пенсії згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду у сумі 370 943,67 грн.
Позов мотивував тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі №240/13134/20 задоволено позов ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Житомирській області, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ". 
Рішення набрало законної сили, відповідачем нараховано суму заборгованості та розпочато, однак не було здійснено виплату пенсії у підвищеному розмірі в повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 помер. 
Зазначавав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька та прийняв спадщину, а згідно з ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року стягувача ОСОБА_2 замінено на нього, як правонаступника.
Він звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з питання виплати нарахованих коштів та отримав відповідь про відсутність фінансування, у зв`язку з чим відповідач не в змозі провести виплату вказаної заборгованості.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 28 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Зазначає, що висновок суду є незаконним і передчасним, без повного з`ясування обставин справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, без належної, повної та об`єктивної оцінки наданим та дослідженими в судовому засіданні доказам. Таке рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи і Закону.
Зазначає, що після смерті батька він, як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину. А ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року задоволена його заява про заміну сторони у виконавчому провадженні та замінено - стягувача ОСОБА_2 на нього, як правонаступника.
Вважає, що місцевий суд, постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову не врахував вимог норм Закону, що він як спадкоємець по закону має право отримати нараховану доплату пенсії, яка належала пенсіонерові та залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю. Також, доказів про нарахування та виплати йому вказаної суми відповідачем суду не надано.
У поданому відзиві, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, просить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.
Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Установлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі №240/13134/20 задоволено позов ОСОБА_2 і визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати останньому із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". А також зобов`язано відповідача здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Рішення набрало законної сили 06 травня 2021 року (а.с.10-11).
На виконання вищевказаного рішення Житомирським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24 лютого 2023 року (а.с.4).
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19 травня 1977 року (а.с.5).
Відповідно до копії довідки Овруцької державної нотаріальної контори від 28 серпня 2023 року №1530/02-14 та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №73735026 від 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9).
Як убачається із повідомлення ГУ ПФУ у Житомирській області №31935-31382/П-02/8-0600/23 від 19 вересня 2023 року, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі №240/13134/20виконане в повному обсязі, розрахунок суми боргу за період з 17 липня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить 370 943,67 грн. Виплата заборгованості може бути здійснено у разі зміни сторони стягувача (а.с.12).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, право позивача на отримання недоотриманої за життя батька суми підвищення до пенсії підлягає реалізації шляхом виконання рішення суду у справі № 240/13134/20 з використанням передбаченого процесуального механізму судового контролю за виконанням судового рішення, а не у спосіб звернення з окремим позовом в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, є спадкоємцем за законом першої черги, до якого перейшло право на отримання нарахованої, але не виплаченої суми пенсії, що перебачено положеннями статей 1216, 1227 ЦК України. З метою реалізації вказаного права, позивач ініціював процесуальне правонаступництво у адміністративній справі № 240/13134/20.
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) по адміністративній справі № 240/13134/20 – ОСОБА_2 , його правонаступником ОСОБА_1 . Ухвала набрала законної сили 20 жовтня 2023 року (а.с.6).
За правилами частин 1-2 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Позивач в порядку процесуального правонаступництва набув право на фактичне отримання відповідної суми в порядку виконання рішення суду у адміністративній справі як частини судового процесу.
Із відповіді ГУ ПФУ у Житомирській області від 19 вересня 2023 року, убачається, що, пенсія  ОСОБА_2 із 17 липня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить 370943,67 грн, а виплата заборгованості може бути здійснено у разі зміни сторони стягувача (а.с.12).
Позивач на час звернення до суду із вказаним позовом згідно ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року набув статус стягувача неотриманої пенсії його батька.
Тому, апеляційний суд погоджується із висновок суду першої інстанції, що повторне звернення із позовом про виплату заборгованої суми не узгоджується з вимогами законодавства і може призвести до подвійного стягнення на користь ОСОБА_1 недоотриманої суми пенсії.
Отже, заявлені позивачем вимоги не можуть вирішуватись в порядку цивільного судочинства із ухваленням судового рішення, як повторного судового акту за однорідним за своєю первісною природою основою, а право позивача на отримання недоотриманої за життя батька суми пенсії підлягає реалізації шляхом виконання рішення суду у адміністративній справі № 240/13134/20 з використанням передбаченого процесуального порядку та механізму судового контролю за виконанням судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "РуїзТорія проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим судом при винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                 Судді