УХВАЛА
18 вересня 2024 року 
м. Київ
справа №200/865/24
адміністративне провадження № К/990/33830/24  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Тацій Л.В.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/865/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
у с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,  в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 18 січня 2024 року № 056550005781 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди:
- роботи з 01 січня 1992 року по 24 січня 1995 року та з 05 січня 1995 року по 27 березня 2000 року;
- навчання в Костянтинівському індустріальному технікумі з 01 вересня 1979 року по 01 липня 1983 року;
- догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23 липня 1998 року по 22 липня 2001 року;
а також період роботи з 03 лютого 1988 року по 31 грудня 1990 року на посадах «сторожа» та «секретаря-машиністки» в Сарилахській середній школі із розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців страхового стажу;
-зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 12 січня 2024 року.
Рішенням Доненцького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 січня 2024 року № 056550005781 «Про відмову у призначенні пенсії».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди: навчання з 01 вересня 1979 року по 01 липня 1983 року; роботи з 03 лютого 1988 року по 31 грудня 1990 року - в пільговому обчисленні - один рік роботи за один рік шість місяців; роботи з 01 січня 1992 року по 24 січня 1995 року; роботи з 25 січня 1995 року по 27 березня 2000 року; час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 28 березня 2000 року по 03 квітня 2000 року - час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення нею 3-річного віку. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 січня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2024 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
16 липня 2024 року апелянтом вдруге подано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу. 
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, з наданням десятиденного строку з дня вручення ухвали для усунення недоліків, шляхом подання до суду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження вказавши інші підстави для поновлення строку та доказами в їх підтвердження.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року відмовлено у задоволені клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі № 200/865/24.
Не погодившись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/865/24 та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Скаржник вимоги своєї касаційної скарги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо їхньої обґрунтованості, Верховний Суд керується такими мотивами.
Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а в статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що апеляційну скаргу відповідача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року судом апеляційної інстанції залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою. Скаржнику установлено строк для надання до суду апеляційної інстанції заяви, в якій вказати поважні причини пропуску строку з обґрунтованям.
На виконання вимог ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у встановлений судом строк, скаржником подано до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обгрунтоване введенням в Україні воєнного стану та поданням скарги вперше з додержанням строку. 
За приписами статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
За приписами ч. 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Таким чином, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог       статті 296 КАС України       щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.
При цьому, неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку звернення з апеляційною скаргою має наслідком відмову у відкритті апеляційного провадження згідно із пунктом       4 частини першої       статті 299 КАС України.
Приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржене рішення суду першої інстанції прийняте 06 травня 2024 року. Апеляційну скаргу відповідачем вперше подано до суду апеляційної інстанції в межах строку, визначеного ст.295 КАС України. Первинна апеляційна скарга  повернута апелянту ухвалою від 03 липня  2024 року.
16 липня 2024 року апелянтом вдруге подано до суду апеляційну скаргу. 
Відповідачем не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли йому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань.
Оскільки з повторною апеляційною скаргою відповідач звернувся лише 16 липня 2024 року, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що таке звернення відбулося з порушенням строків на апеляційне оскарження судового рішення.
Крім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, не є обґрунтованою підставою для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження посилання запровадження в Україні режиму воєнного стану, оскільки сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках.
Пояснення вказані скаржником в обґрунтування касаційної скарги Верховний Суд не бере до уваги, позаяк такі є абстрактними, узагальненими та такими, що не містять ознак наявності перепони у вчиненні процесуальної дії протягом визначеного законодавством строку.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі з дотримання норм процесуального права.
Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування зазначеної норми процесуального закону сформовані, зокрема, у постановах від 25 травня 2022 року у справі № 380/8038/21, від 18 січня 2023 року у справі №160/6211/21, тощо.
Щодо посилання апелянта на поданням скарги вперше з додержанням строку суд зазначає наступне.
Відповідно на висновків Верховного Суду викладених у постанові від 03 листопада 2022 року у справі №560/15534/21, строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, не зупиняється у зв`язку із залишенням без руху, поверненням апеляційної скарги, а також його відлік не підлягає обрахуванню від дати вручення копій ухвал про залишення без руху та повернення первинної апеляційної скарги.
Колегія суддів у вищевказаній постанові вважала за доцільне звернути увагу й на те, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
У цій же постанові Верховний Суд визнав слушними висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів стосовно того, що строк було пропущено з поважних причин через відсутність коштів для сплати судового збору при первинному зверненні з апеляційною скаргою, оскільки відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною причиною пропуску цього строку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №804/2979/17 від 15 травня 2018 року та №822/276/17 від 07 червня 2018 року.
Зважаючи на зміст викладених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, Верховний Суд дійшов до висновку, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов: первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження; повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань; скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою; доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником; наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Суд зазначає, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішніх процедур. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж. 
Таким чином, апелянт, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.
Виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для реалізації права на оскарження судових рішень є суто суб`єктивною перешкодою, у зв`язку з чим не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року (справа № 320/3537/19, № 640/14960/20), від 27 вересня 2022 року (справа №500/8835/21), постанові від 27 вересня 2022 року (справа №500/8835/21).
Отже, подана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, що відповідно до пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись положеннями пункту 5 частини першої, приписами частини другої       статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/865/24.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                      Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           Л. В. Тацій 
                                                                                          С. Г. Стеценко