ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 липня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/360/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
секретар судового засідання: Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:
від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Вакаренко І.В. в порядку самопредставництва.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів "А-Б-В-Г-Дейка"
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 (повний текст складено та підписано 27.11.2023, суддя Сулімовська М.Б.)
по справі №916/360/22
за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
до Громадської організації "Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів "А-Б-В-Г-Дейка"
про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ
У лютому 2022 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі – Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації "Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів "А-Б-В-Г-Дейка" (далі – ГО "А-Б-В-Г-Дейка") про визнання недійсним договору оренди від 13.12.2019 № 16/19, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. 
На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що між цими сторонами існує два договори оренди нежитлових будівлі та споруди загальною площею 773,6 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, а саме: договір оренди нежитлового приміщення від 11.02.2019 № 16/19, який нотаріально не посвідчений, та договір оренди від 13.12.2019 № 16/19, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за № 695. Утім, Департамент наполягає на тому, що він як уповноважений орган у сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси не приймав рішення про укладення договору оренди від 13.12.2019 № 16/19, а крім того відповідач не сплачував орендних платежів за цим договором і сторони не підписували акта приймання-передачі цих приміщень. Тому позивач вважає, що право на користування у ГО "А-Б-В-Г-Дейка" на цю нерухомість не виникло. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у цій справі, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Однаку, постановою Верховного Суду від 21.06.2023 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у цій справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
За результатами нового розгляду справи, рішенням  Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір оренди нежилого приміщення від 13.12.2019 №16/19, укладений між Департаментом та ГО "А-Б-В-Г-Дейка", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №695.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що спірний договір оренди укладений з порушенням процедури передачі комунального майна в оренду, визначеної положеннями частин першої, четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, чинній на момент його укладення. 
Зокрема, за твердженням місцевого господарського суду, наказом в.о. директора Департаменту ухвалено протягом тридцяти календарних днів укласти договір оренди нерухомого майна з відповідачем терміном на 2 роки 11 місяців. На виконання даного наказу 11.02.2019 між Департаментом та відповідачем укладено договір оренди нежитлового приміщення на строк визначений у наказі.
В свою чергу, оспорюваний договір оренди нежилого приміщення укладено строком на 49 років та поза межами встановленого наказом строку (в строк, що перевищує 30 календарних днів).
Відтак, на переконання суду першої інстанції, укладення спірного договору відбулось за відсутності відповідного наказу на його укладення.
Крім того, як відзначено судом першої інстанції умовами оспорюваного позивачем договору визначено, що орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду нежитлову будівлю та споруди  за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами. Проте, акт приймання-передачі майна між сторонами підписано не було, отже право на користування об`єктом оренди за таким договором у відповідача не виникло.
Не погодившись із даними рішенням відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке. 
Так, апелянт стверджує, що спірний договір оренди укладено уповноваженою особою позивача - Радіоновим В.М., який на момент укладення договору займав посаду заступника директора Департаменту - начальника управління орендних відносин та відчуження комунального майна департаменту комунальної власності Одеської міської ради, на підставі довіреності та підписаного ним же наказу, чим спростовуються доводи позивача про укладення договору за відсутності відповідного рішення Департаменту, як уповноваженого органу в сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м.Одеси.
Щодо відсутності акту приймання-передачі об`єкта оренди, то за твердженням апелянта, предмет оренди знаходиться у відповідача за актом приймання-передачі до договору, який після його підписання будь-якій особі не передавався та не повертався. 
Наголошує апелянт й на тому, що укладаючи оспорюваний позивачем договір, сторонами було погоджені усі його суттєві умови, він підписаний уповноваженими особами та був нотаріально посвідчений. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 відкрито апеляційне провадження по справі №916/360/22 за апеляційною скаргою ГО "А-Б-В-Г-Дейка" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 та призначено справу до розгляду на 06.03.2024.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що Департаментом як уповноваженим органом в сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності Територіальної громади м. Одеси, не приймалось рішення щодо укладення оспорюваного договору оренди.
Окрім того, як на тому наголошує позивач, наказ в.о. директора Департаменту на який міститься посилання в оскаржуваному договорі, прийнято для укладення іншого договору оренди нежитлового приміщення від 11.02.2019. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази про намір передачі відповідачу в оренду майна в порядку та на умовах передбачених ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
Позивач також зазначає, сторонами не складався та не підписувався акт приймання-передачі майна до оспорюваного договору, а тому права на користування об`єктом оренди за таким договором у відповідача не виникло.
Ухвалою суду від 06.03.2024 було задоволено клопотання представника ГО "А-Б-В-Г-Дейка" про відкладення розгляду справи та відкладено розгляд справи на 25.03.2024.
У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду судове засідання призначене на 25.03.2024 не відбулось.
Ухвалою від 27.03.2024 сторін було повідомлено про те, що наступне судове засідання у цій справі відбудеться 22.04.2024.
Розпорядженням керівника апарату суду від 18.04.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/360/22 у зв`язку з звільненням   судді ОСОБА_1 з посади судді у відставку.
У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 18.04.2024 справа №916/360/22 розподілена на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
З огляду на зазначене, ухвалою суду від 23.04.2024 справу   №916/360/22 за апеляційною скаргою ГО "А-Б-В-Г-Дейка" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів та призначено справу до розгляду на 29.05.2024.
У зв`язку з участю судді Принцевської Н.М. у підготовці для підтримання кваліфікації в НШСУ з 29.05.2024 по 31.05.2024 судове засідання призначене на 29.05.2024 не відбулось.
Ухвалою від 05.06.2024 сторін було повідомлено про те, що наступне судове засідання у цій справі відбудеться 03.07.2024.
З огляду на та те, що 24.06.2024 по 04.07.2024 суддя член-колегії Принцевська Н.М. відповідно до наказу голови суду перебувала у відпустці, що унеможливлювало проведення судового засідання у цій справі 03.07.2024, ухвалою суду від 17.06.2024 сторін було повідомлено про те, що наступне судове засідання у цій справі відбудеться 10.07.2024.
Судова колегія зазначає, що сторони були завчасно та належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду цієї справи Південно-західним апеляційним господарським судом, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки про доставку електронного листа (ухвали суду) до електронних кабінетів останніх. 
Зокрема, ухвала суду від 17.06.2024 про призначення справи до розгляду на 10.07.2024 було доставлена до електронного кабінету ГО "А-Б-В-Г-Дейка" – 18.06.2024, тобто апелянт був завчасно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.
Своїм правом на участь у судовому засіданні скаржник не скористався, про причини неможливості забезпечення участі у судовому засіданні свого представника суд не повідомив. 
Колегія суддів зазначає, що судове засідання у цій справі було призначено на 10.07.2024 о 15:00.
В той же час, 10.07.2024 о 14:57 в Одеській області, зокрема й м. Одесі було оголошено сигнал повітряної тривоги, а о 15:16 було сповіщено про відбій повітряної тривоги та о 15:25 судом апеляційної інстанції розпочато розгляд даної справи. 
Однак, ані до моменту оголошення повітряної тривоги, ані після сповіщення про відбій повітряної тривоги, представник ГО "А-Б-В-Г-Дейка" у судове засідання не з`явився. 
За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"). 
Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
З огляду на наведене, враховуючи неодноразове перенесення розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, наявність доказів належного та завчасного повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, відсутність заяв останнього про неможливість забезпечення явки свого представника у судове засідання, а також з огляду на те, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. 
Під час судового засідання від 10.07.2024 представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 21.09.2011 Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видане свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі та споруди, яким посвідчено, що об`єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, провулок Цегляний, буд. 4, в цілому, дійсно належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Об`єкт в цілому складається з будівлі та споруд літ. «А», загальною площею 773,6 кв.м., основною площею 453,3 кв.м., літ. «Б», «В», відображених у технічному паспорті від 26.05.2011. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.07.2007 №756.
Наказом в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» від 11.01.2019 № 16 вирішено укласти договір оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4 з ГО "А-Б-В-Г-Дейка" для розміщення громадської організації інвалідів, яка спрямована на здобуття дошкільної, позашкільної освіти для дітей інвалідів, згідно з статутною діяльністю (ставки орендної плати за використання нерухомого майна – 1%, 7%) терміном на 2 роки 11 місяців.
11.02.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавцем) та ГО "А-Б-В-Г-Дейка" (орендарем) укладено договір оренди № 16/19 нежитлового приміщення за умовами п. 1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлову будівлю та споруду, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: Одеса, вул.Каркашадзе, 4.
Відповідно до пункту 1.2. договору від 11.02.2019 передача в оренду об`єкта, зазначеного у пункті 1.1. цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», наказу в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за ГО "А-Б-В-Г-Дейка" від 11.01.2019 №16.
Пунктом 1.3. договору визначено термін його дії з 11.02.2019 до 11.02.2022.
В подальшому, 13.12.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавцем) та ГО "А-Б-В-Г-Дейка" (орендарем) укладено договір оренди № 16/19 нежитлового приміщення, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлову будівлю та споруду, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, прав. Каркашадзе, 4 (об`єкт оренди).
Відповідно до пункту 1.2. договору від 13.12.2019 передача в оренду об`єкта, зазначеного у пункті 1.1. цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», наказу в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» від 11.01.2019 №16.
У пункті 1.3. договору від 13.12.2019 сторони погодили строк його дії, який складає 49 років до 13 грудня 2068 року.
Вказаний договір було посвідчено 13.12.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 695.
Звертаючись із позовом про визнання недійсним договору оренди від 13.12.2019 № 16/19, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. позивач зазначив, що такий правочин суперечить приписам частин першої та четвертої статті 9 та статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, який був чиннім на час його укладення, а також порядку, визначеному Положенням про порядок проведення конкурсу на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), затвердженим розпорядженням Одеського міського Голови від 11.12.1999 № 1310-01. Зокрема, Департамент наполягає на тому, що він не приймав рішення про укладення оспорюваного договору оренди, відповідач не сплачував орендних платежів і сторони не підписували акту приймання-передачі цих приміщень. 
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд визнав заявлені позовні вимоги обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України, правочин це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до частини 2 статті 202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 
У відповідності до частини 3 статті 202 ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. 
Згідно з частиною 4 статті 202 ЦК України, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Приписами ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Разом з цим, ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.
Згідно з положеннями частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів, зокрема: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Станом на час укладення оспорюваного договору організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належали Автономній Республіці Крим або перебували у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебувало в державній та комунальній власності, регулювалися Законом України від 10.04.1992 "Про оренду державного та комунального майна".
Відповідно до частин першої, четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.
У частинах першій, другій статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Приписами частини третьої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (частини перша - третя статті 92 ЦК України).
Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції позивача наголосив на відсутності повноважень у Департаменту, як уповноваженого органу у сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, на прийняття рішення про укладення оспорюваного договору оренди від 13.12.2019 №16/19.
Дійсно, як слідує з Наказу від 11.01.2019 № 16 в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» вирішено укласти договір оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4 з ГО "А-Б-В-Г-Дейка" для розміщення громадської організації інвалідів, яка спрямована на здобуття дошкільної, позашкільної освіти для дітей інвалідів, згідно з статутною діяльністю (ставки орендної плати за використання нерухомого майна – 1%, 7%) терміном на 2 роки 11 місяців.
Також, в п.2 наказу визначено орендному відділу управління орендних відносин та відчуження комунального майна Департаменту у 30 календарних днів укласти договір оренди, в іншому разі наказ буде вважатись таким, що втратив чинність. 
Отже, у відповідності до названого наказу визначено конкретну особу з якому укладається договорів оренди нерухомого майна - ГО "А-Б-В-Г-Дейка", термін його дії - 2 роки 11 місяців, а також строк у який такий договір повинен бути укладений - у 30 календарних днів.
На виконання вказаного наказу, у межах 30 календарних днів після його виданн, а саме 11.02.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та ГО "А-Б-В-Г-Дейка" (орендар), укладено договір №16/19 оренди нежитлового приміщення - нежитлових будівлі та споруди загальною площею 773,6 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, відповідно до якого орендодавець передав орендарю у строкове платне користування  нежитлові будівлю та споруду на термін з 11.02.2019 до 11.01.2022, тобто 2 роки 11 місяців.
Наведене свідчить про те, що відповідний наказ від 11.01.2019 № 16 прийнято Департаментом саме з метою укладення договору оренди нежитлового приміщення №16/19 від 11.02.2019.
Разом з цим, 13.12.2019 між Департаментом, як орендодавцем, та ГО "А-Б-В-Г-Дейка", як орендарем, укладено оспорюваний позивачем договір оренди № 16/19 цих же приміщень, але терміном на 49 років до 13.12.2068. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрований у реєстрі за № 695.
Відповідно до пункту 1.2 даного договору, передача в оренду приміщень здійснена на підставі, зокрема наказу в. о. директора Департаменту від 11.01.2019 № 16 "Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, з ГО "А-Б-В-Г-Дейка".
Договір від імені Департаменту підписані заступником директора - начальником управління орендних відносин та відчуження комунального майна Радіоновим В.М., що діяв на підставі Положення про Департамент і довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. від 23.03.2018 і зареєстрованої за № 633.
Проте, як вже було вказано вище, на виконання наказу від 11.01.2019 № 16 було укладено саме договір від 11.02.2019. При цьому, договір укладено у строк, встановлений наказом - у термін 30 календарних днів (п.2 наказу) та на строк, визначений вказаним наказом (з 11.02.2019 по 11.01.2022, тобто на два роки одинадцять місяців (п.1 наказу).
В свою чергу, договір оренди нежилого приміщення№16/19 від 13.12.2019 було  укладено сторонами строком на 49 років до 13.12.2068, що не узгоджується з п.1 наказу, який визначено строк на який має бути укладено такий договір (2 роки 11 місяців) та поза межами встановленого п.2 наказу строку (в строк, що перевищує 30 календарних днів).
Таким чином, укладення договору №16/19 від 13.12.2019 відбулось за відсутності відповідного наказу на його укладення.
При цьому судова колегія наголошує на тому, що наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження існування іншого наказу, яким було б погоджено укладення договору №16/19 від 13.12.2019, його термін, строк в який він має бути укладений, тощо. 
Відсутні у матеріалах справи й інші докази, зокрема листування між сторонами, накази, попередні погодження, щодо наміру укладення оспорюваного позивачем правочину. 
За наведеного судова колегія погоджується із висновками місцевого господарського суду, що спірний договір оренди від 13.12.2019 №16/19 укладений з порушенням процедури передачі комунального майна в оренду, визначеної положеннями частин першої, четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, чинній на момент його укладення.
Крім того, судова колегія зауважує на тому, що умовами п.3.4 договору визначено, що орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду нежитлову будівлю та споруди  згідно з п.1.1 цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.
Проте, як свідчать наявні матеріали справи та не спростовано сторонами, акт приймання-передачі майна між сторонами підписано не було, що в свою чергу свідчить про те, що право на користування об`єктом оренди за таким договором у відповідача не виникло.
З огляду на таке, оскільки договір оренди від 13.12.2019 №16/19 укладений з порушенням процедури передачі комунального майна в оренду, визначеної положеннями частин першої, четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, чинній на момент його укладення, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що останній  підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Колгія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що спірний договір оренди укладено уповноваженою особою позивача, на підставі довіреності та наказу, з огляду на таке. 
Як вже було вказано вище, ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) визначено певний порядок укладення договору оренду комунального майна. 
Так, відповідно до частин першої, четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.
Втім, як свідчать наявні матеріли справи, даний порядок під час укладення оспорюваного правочину сторонами не був дотриманий.
До того ж, ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
Слід зазначити, що зміст дієздатності юридичної особи складається з трьох основних елементів, одним з яких є правочиноздатність, яка може бути визначена як її здатність бути стороною правочину, у тому числі, здатність самою здійснювати правочини. Правочиноздатність юридичної особи здійснюється від її імені на підставі відповідного повноваження або органом юридичної особи, або учасником юридичної особи, або за допомогою інституту представництва. Здійснення правочиноздатності юридичної особи через її органи не є представництвом, а має вважатися діями безпосередньо самої юридичної особи.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.237 ЦК України, представництво може виникати на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами напільного законодавства. 
Зміст представництва, як юридичного факту характеризується наступними ознаками: делегування окремих цивільних прав та обов`язків, нероздільно пов`язаних з певною особою представникові; вчинення представником конкретних дій в межах наданих повноважень, що мають юридичні наслідки; вчинення представником дій не від власного імені, а від імені особи, яку він представляє; відсутність у представника права під час здійснення представництва виходити за межі наданих повноважень; юридичні наслідки вчинених представником дій (у тому числі негативні) стосуються особи, яку він представляє.
За таких умов у представника виникає певний обсяг повноважень, тобто право довіреної особи виступати представником іншої особи. 
При цьому, підставами виникнення повноважень може бути: 
- волевиявлення особи, яка бажає скористатися послугами представника, відображене у встановленій законом формі (договір доручення, довіреність); 
- призначення або обрання особи на посаду, виконання обов`язків за якою вимагає здійснення певних юридичних дій від імені та в інтересах іншої особи (призначення або обрання керівником юридичної особи, призначення на посаду, яка передбачає укладення угод від імені іншої особи). Повноваження таких найманих представників містяться у відповідних положеннях, інструкціях, функціональних обов`язках, контрактах. 
Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
За наведених законодавчих приписів, дієздатність на підписання договору оренди комунального майна, виникає у уповноваженої особи Департаменту, за умови дотримання норм спеціального законодавства, яким зокрема регулюється порядок передачі такого майна в оренду.
Однак, як вже було встановлено вище, Департаментом не приймалось відповідного рішення, яке б відповідало вимогам чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, щодо укладення оспорюваного позивачем правочину з передачі нерухомого майна в оренду відповідачеві.
Відповідно, особа яка від імені Департаменту підписала оспорюваний правочин не мала на то повноважень.
Щодо тверджень апелянта про те, що предмет оренди знаходиться у нього за актом приймання-передачі до договору, який після його підписання будь-якій особі не передавався та не повертався, судова колегія зазначає таке. 
Статтею 795 ЦК України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини). Фактом початку та, відповідно, припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря, якщо сторони у договорі не установили інший момент відліку строку.
Дійсно, як вбачається з наявних матеріалів справи, 11.02.2019 між сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною договору оренди нежитлового приміщення №16/19 від 11.02.2019.
Отже вказаний акт був складений саме на виконання договору оренди №16/19 від 11.02.2019.
Втім, доказів на підтвердження того, що на виконання умов спірного договору оренди від 13.12.2019 №16/19 між сторонами був складений на підписаний акт приймання-передачі майна наявні матеріали справи не містять, а сторонами надано не було.
Відповідно, з огляду на відсутність такого акту, відповідач не набув права користування нерухомим майном саме на підставі договору оренди від 13.12.2019 №16/19.
При цьому передача такого майна за актом від 11.02.2019 не може свідчити про автоматичну передачу такого майна й за спірним договором від 13.12.2019, оскільки такі договори є окремими правочинами, та жодних посилань на те, що майно за спірним договором передається на підставі акту від 11.02.2019 умови такого договору не містять. 
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що укладаючи оспорюваний позивачем договір, сторонами було погоджені усі його суттєві умови, він підписаний уповноваженими особами та був нотаріально посвідчений, оскільки як вже було вказано вище, такий правочин укладено всуперечь приписам спеціального законодавства, а саме статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення, а також не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення з підстав наведених апелянтом. 
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 по справі №916/360/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 15.07.2024.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Принцевська Н.М.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.