Справа № 297/336/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       17 вересня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В. 
       суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г. 
       з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Ільтьо І.І., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки у спільній частковій власності 

встановив:
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділення частки у спільній частковій власності.
Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування від 07.04.2004 року вона та ОСОБА_1 набули у спільну часткову власність домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 частці кожному. Спільне життя не склалося, і тепер постало питання поділу спільного майна, однак у позасудовому порядку вирішити це питання сторонам не вдалося. Позивачкою замовлено експертний висновок, і експерт надав відповідь на те, що можливо, та яким чином розподілити їх будинок відповідно до фактичного використання.
При цьому, згідно висновку № 02-01/20 експертного будівельно-технічного дослідження від 20.01.2020 р., здійснити поділ домоволодіння у АДРЕСА_2 , можливо. З урахуванням фактичного використання сторонами домоволодіння, оптимальним є наступний поділ: частка № 1 ( ОСОБА_2 ) – житлова кімната 1 площею 19,7 м.кв., кухня 3 площею 12,1 м.кв.; частка № 2 ( ОСОБА_1 ) – житлова кімната 6 площею 18,6 м.кв., коридор 5 площею 3,0 м.кв., санвузол 4 площею 3,5 м.кв., комора 2 площею 5,4 м.кв. При такому розподілі, частка № 1 більша за частку 2 на 0,65 м.кв. Крім того, до частки № 1 слід віднести гараж з надбудовою літ. «Г», до частки № 2 – сарай літ. «Д» та вбиральню літ. «Б».
Вартість компенсації за нерівність часток в домоволодінні становить 8917,03 грн., які ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 .
Для забезпечення автономності часток необхідно виконати незначні переобладнання: влаштувати вхідні двері з двору до частки № 1 та замурувати внутрішні двері між коридором 5 та кухнею 3, а також двері між коморою 2 та кухнею 3. Вартість таких будівельних робіт, відповідно до договірної ціни на поточний ремонт будинку від 24.01.2020 становить 20 738 грн.
У вищенаведеному висновку, серед іншого, вказано, що необхідно забезпечити підведення до часток всіх необхідних інженерних мереж і комунікацій та автономний облік спожитих ресурсів (зокрема, газу та електроенергії). Позаяк лічильники електроенергії та газовий знаходяться у частці № 2, то власнику частки № 1 прийдеться встановити дані лічильники (що передбачає розроблення відповідних технічних умов та проведення інших робіт з автономізації газопостачання та електрифікації) за свій рахунок, і знову ж таки, так як наразі чинні лічильники є спільними, то слід стягнути з відповідача половину вартості за проведення відповідних робіт.
Згідно листа ПАТ «Закарпатгаз» № 88004-2-Лв-286-0120 від 27.01.2020, вартість всіх робіт, пов`язаних з газифікацією, складатиме 35-45 тис. грн. Відповідно до листа Берегівського РЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго», вартість автономізації енергозабезпечення позивачки становитиме щонайменше (1315,2*5)+2206,78+1021,79=9804,57 грн. Половина мінімальної вартості будівельних робіт та робіт з автономізації енерго - та газопостачання становить 32 771,29 грн. За таких обставин, компенсація вищевказаної вартості з відповідача за вирахуванням вартості компенсації за нерівність часток становить 23854,26 грн.
Оскільки між нею та відповідачем існує конфлікт щодо порядку користування спірним будинком, який належить їм на праві спільної часткової власності і відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити його в натурі, а тому такий поділ має бути здійснений в судовому порядку.
З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_2 просила суд поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виділивши ОСОБА_2 житлову кімнату 1 (площею 19,7 м.кв.), кухню 3 (площею 12,1 м.кв.), гараж з надбудовою (літера «Г», площа основи – 30,6 кв.м.) та стягнувши половину мінімальної вартості будівельних робіт та робіт з автономізації енерго- та газопостачання за різницею компенсації за нерівність часток з відповідача на користь позивачки у сумі 23 854,26 грн.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено.
Поділено в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виділивши ОСОБА_2 житлову кімнату 1 (площею 19,7 м.кв.), кухню 3 (площею 12,1 м.кв.), гараж з надбудовою (літера «Г», площа основи – 30,6 кв.м.) та стягнуто половину мінімальної вартості будівельних робіт та робіт з автономізації енерго- та газопостачання за різницею компенсації за нерівність часток з відповідача на користь позивачки у сумі 23 854,26 грн.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, а також судовий збір у сумі 897,24 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виділивши:
- ОСОБА_2 - житлову кімнату під літерою «1» (площа 19,70 кв. м.), кухню під літерою «З» (площею 12,10 кв. м.). сарай під літерою «Д» (площа забудови 16,00 кв м.), вбиральню під літерою «Б» (площа забудови 1.70 кв. м.).
- ОСОБА_1 - житлову кімнату під літерою «6» (площа 18,60 кв. м.), коридор під літерою «5» (площею 3,00 кв. м.), санвузол під літерою «4» (площа 3,50 кв. м.), комору під літерою «2» (площею 5,40 кв. м.), гараж з надбудовою під літерою «Г» (площа забудови 30,60 кв. м.). 
Зазначає, що варіант поділу спірного будинку судом не є рівним, адже гараж з надбудовою під літерою «Г», який виділено позивачці, це двоповерхова будівля (стіни - з саману, покрівля - з черепиці) розмірами 7,74 м х 3,95 м (згідно технічного паспорта на житловий будинок від 20 листопада 2018 року - на спірний будинок) та загальною площею 61,20 кв. м. (на першому поверсі - гараж площею 30,60 кв. м., на другому поверсі - житлова кімната площею 30,60 кв. м.). Тоді як сарай під літерою «Д», який виділено відповідачу, - це одноповерхова будівля (стіни - з бетонних блоків, покрівля - з шиферу) площею 16,00 кв. м., а вбиральня під літерою «Б», який виділено відповідачу, - це одноповерхова будівля (стіни - з дерева, покрівля - з шиферу) площею 1,70 кв. м. Таким чином, гараж з надбудовою під літерою «Г», який виділено позивачці, і за площею і по вартості в кілька разів перевищує площу і вартість сараю під літерою «Д» та вбиральні під літерою «Б», які виділено відповідачу.
При цьому, вартість гаража з надбудовою під літерою «Г», вказана у висновку про вартість об`єкта оцінки від 13 січня 2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріалті - О», - 36 674 грн. є явно заниженою. При цьому суд першої інстанції, виділяючи позивачці гараж з надбудовою під літерою «Г», а відповідачу - сарай під літерою «Д» та вбиральню під літерою «Б», не врахував, що в останнього є автомобіль, а тому йому більше потрібен гараж, ніж позивачці, в якої немає ніякого транспорту.
Вважає висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 20 січня 2020 року № 02-01/20 не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже є неналежним і недопустимим доказом. Зокрема у висновку не зазначено, що судовий експерт ОСОБА_3 обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як того вимагає закон (ч. 5 ст. 106 ЦПК України). Крім того, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 18 грудня 2019 року в цивільній справі № 522/1029/18, вказує що висновок будівельно-технічного експертного дослідження не може бути належним та допустимий доказом у цивільній справі.
З приводу стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивачки половини мінімальної вартості будівельних робіт та робіт з автономізації енерго- та газопостачання у розмірі 23 854,26 грн вказує, що в даному випадку фактично були стягнуті кошти за роботи, які ще не були ані виконані, ані оплачені.

ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Поділ спільного сумісного майна здійснено відповідно до єдиного наданого суду висновку експерта, що відповідає фактичному використанню спірного майна сторонами. Вказівка апелянта на те, що нібито вартість гаражу, що вказана в оцінці, є заниженою, є нічим не доведеною, що суперечить матеріалам справи. Так, відповідачем альтернативного висновку про оцінку майна не надано ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, не долучений такий і до апеляційної скарги. Вказівка на те, що площа гаражу становить нібито 61,20 кв.м., не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, адже згідно технічного паспорту на нерухоме майно, площа такого становить 30,60 кв.м.
Висновок експертного дослідження, наданий суду позивачем разом з позовною заявою, є єдиним таким висновком, альтернативного висновку відповідач не надав, питання про проведення судової будівельно-технічної експертизи він в ході розгляду справи судом першої інстанції не ставив. За таких обставин, не варті уваги його аргументи щодо неналежності та недопустимості такого доказу.
Стосовно стягнення половини мінімальної вартості будівельних робіт та робіт з автономізації постачання - то таке стягнення є абсолютно обґрунтованим як позовною заявою, гак і оскаржуваним судовим рішенням - адже відповідні роботи неодмінно повинні бути проведені позивачкою у випадку проведення поділу, зазначеного у оскаржуваному судовому рішенні. Відповідач у ході судового розгляду підтвердив те, що відповідні газовий та електролічильник знаходяться у його частині будинку, а отже, позивачці прийдеться установити власні лічильники, та провести відповідне постачання, попередньо замовивши і оплативши вартість технічних умов такого постачання.
Крім того, в ході судового розгляду, сторонами підтверджено, що їхній спільний син перебуває у хороших відносинах із позивачкою і навпаки, у поганих - із відповідачем. Їх син і проживає у спірному гаражі, будівлю якого частково переобладнав та використовує як житлову кімнату. У випадку якщо позивачці не виділити зазначений гараж, то для проживання її та їх повнолітнього сина буде всього одна житлова кімната, що є неприпустимим.
Безпідставним є посилання апелянта на те, що нібито згідно постанови ВП ВС від 18.12.2019 в цивільній справі № 522/1029/18, висновок будівельно-технічного експертного дослідження є неналежним доказом. Насправді, у такій постанові вказано, що висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 18 серпня 2014 року є неналежним доказом, в тому числі, оскільки ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року не було передбачено можливості складання такого висновку за зверненням учасника справи. Натомість, у даному випадку звернення до суду відбулось у момент чинної редакції ЦПК України, яка передбачає можливість складання відповідного висновку за зверненням учасника справи.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 та її адвокат Мензак Ю.Ю., а також ОСОБА_1 не з`явились у судове засідання і не подали апеляційному суду клопотання про відкладення розгляду справи. Від адвоката Попович Ш.О. надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. 
Представник ОСОБА_2 адвокат Мензак Ю.Ю. повідомлений апеляційним судом у спосіб надіслання на його зазначену електронну адресу судової повістки про виклик до суду в цивільній справі, яку ним було отримано. Відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові позивача вважається врученням повістки і цій особі. Тому, ОСОБА_2 також вважається такою, що повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
За цих обставин, неявка ОСОБА_2 та її адвокат Мензак Ю.Ю. у дане судове засідання не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
За приписами ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позаяк можливий між сторонами поділ спірного житлового будинку відповідно до часток сторін, а тому позов є підставним.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується у цілому колегія суддів, оскільки задовольняючи такі позовні вимоги, суд першої інстанції включив до поділу між сторонами також приміщення гаражу яке збудовано сторонами самочинно.
У ході апеляційного розгляду апеляційним судом встановлено, що на підставі договору дарування від 07.04.2004 року ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_1 набули від ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у спільну часткову власність по 1/2 частці кожному домоволодіння загальною площею 61,60 кв.м., а житловою 38,0 кв.м. до складу якого входять: вбиральня, літня кухня, сарай, огорожа № 1-4, тротуар за адресою АДРЕСА_2 .
Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 3309680 від 09.04.2004 стверджено, що домоволодіння за адресою : АДРЕСА_2 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці за ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .
15.03.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено шлюб про що, в Книзі реєстрації шлюбів 2008 р. березня 15 зроблено відповідний актовий запис за № 24 та прізвище після реєстрації шлюбу дружина взяла ОСОБА_10 . 
Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 від 20.11.2018 р., який виготовлено ФОП ОСОБА_11 на замовлення ОСОБА_2 до складу такого входять також під літ. В – вбиральня, під літ. Г – гараж з надбудовою, під літ. Д – сарай та під №№ НОМЕР_3 , 2, 3, 4 споруди (огорожа).
Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ріалті - О» на підставі договору № б/н від 13.01.2020 р. за замовленням ОСОБА_2 здійснено визначення ринкової вартості домоволодіння АДРЕСА_2 , яка складає загальну суму 131 739,00 гривень. 
У висновку № 02-01/20 експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_2 від 20.01.2020 р., який виконано спеціалістом, інженером-будівельником, судовим експертом ОСОБА_3 зазначено, що здійснити поділ домоволодіння у АДРЕСА_2 , можливо в натурі по 1/2 частці з незначними переобладнаннями будинку. З урахуванням фактичного використання сторонами домоволодіння, оптимальним є наступний поділ: частка № 1 ( ОСОБА_2 ) – житлова кімната 1 площею 19,7 м.кв., кухня 3 площею 12,1 м.кв.; частка № 2 ( ОСОБА_1 ) – житлова кімната 6 площею 18,6 м.кв., коридор 5 площею 3,0 м.кв., санвузол 4 площею 3,5 м.кв., комора 2 площею 5,4 м.кв. При такому розподілі, частка № 1 більша за частку 2 на 0,65 м.кв.
Господарські будівлі розподілено також та віднесено до частки № 1 гараж з надбудовою літ. «Г», до частки № 2 – сарай літ. «Д» та вбиральню літ. «Б».
При цьому, вартість компенсації за нерівність часток в домоволодінні становить суму 8917,03 грн. , які ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 .
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 
Частинами першою–третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна – це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. 
Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
У справі, що переглядається, ОСОБА_2 просила здійснити поділ спільного домоволодіння, виділивши їй в натурі 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, запропоновану висновком № 02-01/20 експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_2 від 20.01.2020 р.
ОСОБА_1 у свою чергу заперечив такий варіант поділу спірного будинку судом, оскільки вважає його нерівним, адже гараж з надбудовою під літерою «Г», який виділено позивачці, це двоповерхова будівля (стіни - з саману, покрівля - з черепиці) розмірами 7,74 м х 3,95 м (згідно технічного паспорта на житловий будинок від 20 листопада 2018 року) та загальною площею 61,20 кв. м. (на першому поверсі - гараж площею 30,60 кв. м., на другому поверсі - житлова кімната площею 30,60 кв. м.). Клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи не заявляв як і зустрічний позов не подавав.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року
у справі № 2114/2-3819/11 наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.
За обставинами справи між сторонами наявна суперечка з приводу того, кому має бути виділена надвірна господарська будівля гаражу з надбудовою, загальною площею 61,20 кв.м.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
У справі № 297/61/19 Закарпатський апеляційний суд постановив 06.11.2019 р. нове судове рішення, яким скасував рішення Берегівського районного суду від 24.05.2019 р. та відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову про проділ спільного часткового майна, шляхом виплати компенсації за цілий житловий будинок. 
Як слідує зі змісту Договору дарування від 07.04.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали від ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у дар в спільну часткову власність по 1/2 частці кожний домоволодіння загальною площею 61,60 кв.м., а житловою 38,0 кв.м. до складу якого входять: вбиральня, літня кухня, сарай, огорожа № 1-4, тротуар за адресою АДРЕСА_2 . Тобто, сторони не отримували у дар приміщення гаражу стосовно якого між ними зараз наявний спір, кому має такий належати.
При виготовленні ФОП ОСОБА_11 на замовлення ОСОБА_2 технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 від 20.11.2018 р., то вже зазначено, що до складу такого входять також під літ. В – вбиральня, під літ. Г – гараж з надбудовою, під літ. Д – сарай та під №№ НОМЕР_3 , 2, 3, 4 споруди (огорожа).
ОСОБА_1 у своїх поясненнях звертав увагу суду на ту обставину, що будівлю гаражу з надбудовою, загальною площею 61,20 кв.м. було зведено сторонами самочинно у відсутність дозвільних документів.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, стаття 190 ЦК України.
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. 
Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, частина перша статті 182 ЦК України.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. 
Набуття права власності на новостворене майно визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 
А в частині третій цієї статті зазначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).
Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.
Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22).
Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво, яка наведена у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21). 
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). 
Зазначеного суд першої інстанції не врахував та безпідставно дійшов до висновку, що будівля гаражу як самочинна збудована підлягає поділу між сторонами.
У супереч вище наведеного, судовим експертом ОСОБА_3 при наданні висновку № 02-01/20 від 20.01.2020 р. включено у поділ між сторонами також господарську будівлю гаражу, яка самочинно збудована сторонами. Тож, внаслідок включення у поділ між сторонами самочинно збудованої будівлі гаражу, було передчасно визначено вартість компенсації за різницю у вартості надвірних будівель.
За наведеної обставини поділу між сторонами підлягає тільки житловий будинок, сарай і вбиральня.
Висновком експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_2 за № 02-01/20 від 20.01.2020 р. визначено, що оптимальним поділом житлового будинку є наступний поділ: частка № 1 ( ОСОБА_2 ) – житлова кімната 1 площею 19,7 м.кв., кухня 3 площею 12,1 м.кв.; частка № 2 ( ОСОБА_1 ) – житлова кімната 6 площею 18,6 м.кв., коридор 5 площею 3,0 м.кв., санвузол 4 площею 3,5 м.кв., комора 2 площею 5,4 м.кв. При такому розподілі, частка № 1 більша за частку 2 на 0,65 м.кв.
При визначенні компенсації за нерівність часток в житловому будинку, належить 74 667,00 грн. (вартість будинку) : 62,30 кв.м. (загальна площа будинку) = 1 198,51 грн. Та 1 198,51 х 0,65 кв.м. (31,80 кв.м. – 30,50 кв.м. : 2) = 779,03 грн., які й становлять вартість компенсації за нерівність часток в житловому будинку.
Вирішуючи питання щодо розподілу сараю вартістю 19 176,00 грн. і вбиральні вартістю 1 222,00 грн., колегія суддів зазначає, що такі слід поділити наступним чином, сарай виділити ОСОБА_1 , а вбиральню ОСОБА_2 . Зважуючи на різну вартість даних господарських будівель, належить визначити розмір компенсації за різницю у вартості таких будівель. Зокрема, 19 176,00 - 1 222,00 : 2 = 8 977,00 грн., які й становлять вартість компенсації за нерівність часток в господарських будівлях.
Таким чином, сума 779,03 грн. за нерівність часток в житловому будинку підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , тоді як сума 8 977,00 грн. за нерівність часток в господарських будівлях підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . А звідси, враховуючи взаємне зарахування між зазначеними сумами, колегія суддів зазначає, що до стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сума 8 198,00 (8 977,00 - 779,00) грн. компенсації за нерівність часток в житловому будинку та господарських будівлях.

У ході апеляційного розгляду за клопотанням ОСОБА_1 було призначено 23.05.2023 року судову будівельно-технічну експертизу, яку направлено до виконання судовому експерту ОСОБА_12 
23.11.2023 року апеляційному суду надійшла заява від ОСОБА_1 у якій зазначає про відсутність у нього фінансової можливості оплатити проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 28 000,00 грн.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05.04.2024 року поновлено провадження у справі після його зупинення на час проведення експертизи у справі.
Оскільки ОСОБА_1 не спростував обставин щодо наявності можливості здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_2 , тому висновок експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_2 за № 02-01/20 від 20.01.2020 р. слід визнати належним доказом на підтвердження обставин можливого поділу будинку із зовсім незначним відступленням від рівності часток сторін зі сплатою відповідної компенсації за нерівність часток в житловому будинку та господарських будівлях. 

За змістом висновку експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_2 від 20.01.2020 р. передбачено, що до часток сторін необхідно здійснити підведення та облаштування інженерних мереж і комунікацій (опалення, електропостачання, газопостачання, водопостачання, каналізація) та автономний облік спожитих ресурсів. Водночас даний висновок не містить вказівок у який спосіб такі слід вчинити та яка їх буде вартість.
ОСОБА_1 заперечив висновок суду стосовно необхідності стягнення з нього половини мінімальної вартості за підведення та облаштування інженерних мереж і комунікацій, оскільки судом стягнуто кошти за роботи, які не виконані та не оплачені. 
Відносно даної обставини, колегія суддів дійшла до думки, що зазначену вимогу суд першої інстанції вирішив передчасно, так-як на час апеляційного розгляду позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що нею замовлено відповідні роботи з підведення та облаштування інженерних мереж і комунікацій по яким здійснено передоплату або здійснено оплату таких.
Наявні у матеріалах справи відповіді із АТ ОГС «Закарпатгаз» та ПрАТ «Закарпаттяобленерго» свідчать тільки про можливу вартість відповідних робіт, однак це не являється підтвердженням того, що саме така їх вартість буде визначена після здійснення таких робіт. 
Той факт, що лічильники на електроенергію та газ розміщені у тій частині будинку, яка виділяється ОСОБА_1 не є беззаперечним свідченням того, що такі не прийдеться переставляти в інше місце при здійсненні відповідних робіт у виділеній частині ОСОБА_2 . 
Колегія суддів враховує також те, що позивачка сама вибрала ту половину житлового будинку в якій належить для встановлення повної автономії здійснити певні роботи по встановленню лічильників на електроенергію та газ. Та не дивлячись на це ОСОБА_2 не позбавлена права після проведення таких робіт звернутись до ОСОБА_1 про сплату компенсації таких як реально понесених. 
Зважуючи на те, що апеляційний суд дійшов до висновку стосовно спроможності здійснення поділу спірного житлового будинку, то у цьому разі на виконання вимог частини другої статті 367 ЦК України право спільної часткової власності між співвласниками на даний житловий будинок припиняється.
Задовольняючи позовні вимоги у цілому, суд першої інстанції передчасно вважав, що такі усі вимоги є повністю підтвердженими, тому колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають тільки частина таких з огляду на вище наведене. 
Відтак, наведені висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються у цілому на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах справи, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи. 
Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
А звідси, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.
       Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивачки у спірних правовідносинах є частково порушеним, тому такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим і доводи апеляційної скарги є частково підставними.
       У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу.
Згідно положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до ст.141 ЦПК України , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою ОСОБА_2 , адвокатом Мензак Ю.Ю. надано: Договір про надання послуг представника в цивільній справі від 02.01.2020, який підписаний сторонами; Ордер серії АО № 1006144 від 12.02.2020 року; Розрахунок гонорару за надання правової допомоги від 10.02.2020 року; Квитанцію до прибуткового касового ордера № 2020/02/10-01 від 10.02.2020 року, а.с. 22-25.
З розрахунку витрат на правову допомогу від 10.02.2020 року слідує, що таких надано адвокатом на загальну суму 10 000,00 грн.
Зазначена сума не може бути стягнутою з відповідача у зв`язку із тим, що є надмірною, крім того такі послуги як аналіз кошторису на будівельні роботи у сумі 1 500,00 грн., аналіз судової практики у сумі 1 000,00 грн. та аналіз висновку про можливість поділу з підготовкою позову на суму 2 500,00 грн., колегія суддів вважає такими, що не є тими послугами, які є необхідними при наданні правничої допомоги адвокатом. 
А звідси, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що компенсації підлягає тільки сума в розмірі 5000,00 грн., а в іншій частині розміру вимог слід відмовити як таких, що не знайшли свого ствердження.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.
       Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 897,30 гривень, який підлягає стягненню з відповідача а.с. 1.
       Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року скасувати та постановити у даній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 частку спільної часткової власності, що складається з : житлової кімнати під №1 - площею 19,7 м.кв., кухні під №3 - площею 12,1 м.кв., що разом становить 31,80 м.кв., а вартістю 38 112,62 гривень, та вбиральню під літерою ”Б“, вартістю 1 222,00 гривні, частка №1.

Залишити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 в житловому будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 частку спільної часткової власності, що складається з : житлової кімнати під АДРЕСА_3 , що разом становить 30,50 м.кв., а вартістю 36 554,55 гривні, та сарай під літерою ”Д“, вартістю 19 176,00 гривень, частка №2. 

Вартість компенсації за різницю у вартості господарських будівель становить суму 8 198,00 гривень, яку належить стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 .

Припинити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з поділом спільного часткового майна.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 897,24 грн., судового збору та суму витрат у розмірі 5 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 вересня 2024 року.        

Головуючий : 

       Судді :