ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 755/11923/23
провадження № 61-1541св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,              Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Департамент патрульної поліції,
третя особи - Первинна професійна спілка «Правозахисники країни»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Департаменту патрульної поліції на постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів:                     Ратнікової В. М., Кирилюк Г. М., Левенця Б. Б. від 04 грудня 2023 року,-
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона проходила службу на посаді діловода Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції, цивільний персонал.
Наказом Департаменту патрульної поліції по відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополя від 24 травня 2022 року №799о/с її було звільнено з посади відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України (за прогул).
Вважає зазначений наказ протиправним, оскільки в її діях був відсутній склад вказаного дисциплінарного правопорушення, а також відповідачем було порушено процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
Зазначає про те, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та активними бойовими діями у м. Херсоні та Херсонській області з 24 лютого 2022 року та за усним наказом начальника                           ВПП АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції підполковника поліції Лехновської Г. Л., вона працювала в дистанційному режимі за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
Її робота, як цивільного персоналу, закривалась табелями обліку робочого часу двічі на місяць, які підписані начальником або заступником начальника ВПП АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції. У вказаних табелях обліку робочого часу було зазначено, що вона працювала дистанційно повні робочі дні. Крім того, за виконану роботу вона отримувала заробітну плату кожного місяця.
Зазначає, що вона постійно виконувала свої службові обов`язки та намагалася повідомити доступним для неї способом керівництво про поважність причин свого неприбуття на підконтрольну Україні територію.
Вважає, що ведення бойових дій та реальна загроза життю та здоров`ю людини не може вважатися порушенням службової дисципліни, а тим більше, не може бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Обставини, через які вона не мала змоги вчасно виїхати на підконтрольну Україні територію, не залежали від неї особисто, від її бажання чи її поведінки. На думку позивача, оскаржений наказ є необґрунтованим, винесений без урахування усіх обставин, що мають значення для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, не містить достатніх доказів вчинення нею дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивачки з роботи через прогули відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 799 о/с від 24 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді діловода Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції з 24 травня 2022 року.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 231 264,39 грн. Вирішено питання про судовий збір.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 25 квітня по 03 травня 2022 року з поважних та об`єктивних причин, які не залежали від її волі як працівника та за наявності обставин, які повністю виключають її вину. 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційних скарг
27 січня 2024 року представник Департаменту патрульної поліції звернувся до Верховного Суду на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, у яких просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 січня  2023 року в справі № 734/2607/20, від 26 червня 2019 року в справі                             № 572/2944/16-ц, від 03 серпня 2022 року в справі № 536/1755/20 від                        11 березня 2020 року в справі № 459/2618/17, від 09 листопада 2021 року в справі № 235/5659/20, від 23 серпня 2023 року в справі № 750/2698/22, від 05 жовтня 2023 року в справі № 671/2022/22, від 14 листопада 2022 року в справі № 400/8389/21, від 26 липня 2022 року в справі № 640/19362/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
23 квітня 2024 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції, у якому позивачка просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. Зазначає про те, що висновки апеляційного суду про невихід позивачки на роботу 25 квітня по 03 травня 2022 року внаслідок ведення активних воєнних дій у м. Херсоні та пов`язаних з ними обставин, не може мати наслідком звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України за підставою «прогул». 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 755/119/23 з Дніпровського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що  наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №769 о/с від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду діловода Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Місцем дислокації Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було м. Херсон.
З наданих стороною відповідача коригуючих табелів обліку робочого часу вбачається, що у період з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1  табелювалась «8», «п» (простій), «р(д)» (дистанційна форма роботи) та з                25 квітня 2022 року - «пр» (прогул).
25 квітня 2022 року, 26 квітня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 28 квітня                 2022 року, 29 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року, 03 травня 2022 року заступником начальника Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Захарчуком О. О. в присутності трьох співробітників складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.
За змістом доповідної записки «Про можливе порушення трудової дисципліни окремими працівниками Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та Севастополі Департаменту патрульної поліції» від 03 травня 2022 року, складеної заступником начальника відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Захарчуком О. О. на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції полковника поліції Жукова Є. О. вбачається, що 25 квітня 2022 року - 29 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року, 03 травня 2022 року діловод ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці без поважних причин в умовах воєнного стану.
Враховуючи викладене, були складені акти про відсутність на роботі діловода ОСОБА_1 в період з 25 квітня 2022 до 29 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року та 03 травня 2022 року. Згідно вказаної доповідної записки, заступник начальника відділу Захарчук О. О. з 24 лютого 2022 року до 03 травня 2022 року повідомляв ОСОБА_1 , яка перебувала в                            м. Херсоні, про те, що їй необхідно прибути до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за адресою:  м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б, де тимчасово працівники Відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції несуть службу, для подальшої роботи.
03 травня 2022 року відповідачем на мобільний номер ОСОБА_1 було надіслано смс-повідомлення, яким поінформовано, що з метою надання пояснень щодо відсутності на роботі їй необхідно з`явитись 06 травня                2022 року до УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за адресою м. Миколаїв, вул.Новозаводська,1-Б/1.
06 травня 2022 року заступником начальника Відділу патрульної поліції в АР Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Захарчуком О.О. в присутності трьох співробітників складено акт про відмову надати пояснення, згідно якого, відповідно до частини першої  статті 149 КЗпП України ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення, про що її було повідомлено дзвінком на мобільний телефон та надіслано повідомлення службою коротких повідомлень (SMS). Однак, діловод Відділу патрульної поліції в Автономної Республіки Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 не з`явилась та не повідомила про причину свого неприбуття, а отже, вважається такою, що відмовилась від надання пояснень.
24 травня 2022 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України видано наказ №799 о/с по особовому складу.
На підставі вказаного наказу, відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, звільнено ОСОБА_1 , діловода, з виплатою грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 09 жовтня 2021 року до 24 травня 2022 року та за                                 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, як працівнику, який має дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (як одинокій матері та матері, яка має двох або більше дітей віком до 15 років) за робочий рік з 09 жовтня 2021 року до 08 жовтня 2022 року (за підставою - одинока мати), установивши щомісячну премію за травень 2022 року у розмірі 0,00 відсотків. Підстава, доповідна записка заступника начальника Відділу патрульної поліції в Автономної Республіки Крим та м. Севастополі Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Захарчука О. О. від 03 травня 2022 № 24/41/23-2022.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційні скарги не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Положеннями статті 184 КЗпП України визначено істотні пільги для жінок-матерів, зокрема, одиноких матерів.
Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Отже, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачає можливості такого звільнення у випадках повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.
Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року справа № 820/11570/15 (провадження № К/9901/6679/18), від 28 січня 2019 року в справі № 392/1505/17-ц (провадження                                     № 61-38857св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
Також визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки».
Так, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Суд першої апеляційної інстанції правильно встановив, що пред`являючи позов і даючи пояснення під час розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є матір`ю малолітньої дитини, яку виховує та утримує сама. Зазначений факт підтверджується наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 24 травня 2022 року, відповідно до якого позивачка має додаткову відпустку за підставою - одинока мати, а також довідкою від 30 серпня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Оскільки ОСОБА_1 як одинока матір, яка виховує дитину віком до чотирнадцяти років, підпадає під категорію працівників, визначену частиною третьою статті 184 КЗпП України, то в ситуації, коли не було ліквідації підприємства, її не можна було звільнити з ініціативи підприємства за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України за прогул.
Відтак, правильними є висновки апеляційного суду про те, що звільнення позивачки ОСОБА_1 відбулося неправомірно за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул) та поновив її на роботі.
Частиною другою та сьомою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 231 264,39 грн, вказана сума визначена без вирахування податків та обов`язкових платежів, за період з  24 травня 2022 року по 04 грудня 2023 року.
Висновки апеляційного суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявниками у їх касаційних скаргах.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Доводи касаційних скарг не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без  змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року залишити без змін
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська
 
                                                                                                        Є. В. Коротенко
 
                                                                                                         В. М. Коротун