ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/12226/23          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
Іменем України

30 липня 2024 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі за адміністративним позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНО ХОЛДИНГ» до Головного управління ДПС у Чернігівській області   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.07.2023                                                  № 7335/ж10/25-01-07-00, від 25.07.2023 № 7336/ж10/25-01-07-00, від 25.07.2023                                    № 7337/ж10/25-01-07-00, прийняті Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНО ХОЛДИНГ» зареєстроване в якості юридичної особи та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
Згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ТОВ «ГРАНО ХОЛДИНГ» є «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» (КВЕД 01.11) (т. 1, а.с. 11).
На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернігівській області від 18.05.2023              № 1122-п та направлень від 31.05.2023 № 2317/ж3/25-01-07-03-01, від 31.05.2023                                № 2318/ж3/25-01-07-03-01, у період з 01.06.2023 по 09.06.2022 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ГРАНО ХОЛДИНГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт документальної позапланової виїзної перевірки від 16.06.2023 № 5902/ж5/25-01-07-03-01, яким зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства:
- пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, абзацу «б» пунктів 200.4, 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями) в не результаті чого платником занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість за березень 2023 року на суму 62458,00 грн., завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2023 року в сумі 1167167,00 грн. та зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за березень 2023 року на суму 546554,00 грн.;
- пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4, пунктів 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого платником завищено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 95201,00 грн., в т.ч. за жовтень 2022 року на суму 5224,00 грн., за листопад 2022 року на суму 24261,00 грн., за січень 2023 року на суму 20973,00 грн., лютий 2022 року на суму 44743,00 грн. (т. 1, а.с. 13-29).
Не погодившись з висновками акту перевірки, ТОВ «ГРАНО ХОЛДИНГ» було подано заперечення від 05.07.2023 № 05/07, проте листом від 20.07.2023 № 1634/Ж12/25-01-07-03-06 позивача повідомлено, що висновки, викладені в акті перевірки залишено без змін (т. 1,                 а.с. 30-34, 35-43).
На підставі вказаних висновків акту перевірки від 16.06.2023 № 5902/ж5/25-01-07-03-01 відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення:
- від 25.07.2023 № 7335/ж10/25-01-07-00, яким платнику податків відмовлено у бюджетному відшкодуванні на суму 1 169 167,00 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 292 291,75 грн. у зв`язку з порушенням пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4, пунктів 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями), що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за березень 2023 року на суму 1  169  167,00 грн. у зв`язку з заниженням податкових зобов`язань з ПДВ при реалізації аміаку водного нижче ціни придбання на загальну суму 46  152,00 грн., заниженням податкових зобов`язань з ПДВ внаслідок не відображення в декларації з ПДВ наданих послуг по обробітку землі на загальну суму 194901,00 грн., заниженням податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з не включенням всіх податкових накладних на реалізацію товарів до декларації ПДВ на загальну суму 149280,06 грн., у зв`язку з відсутністю документального підтвердження операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Евотерра Трейд» на загальну суму податкового кредиту в розмірі 680293,00 грн., у зв`язку з завищенням податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Рівне Агро» (ЄДРПОУ 43137780) та укладанням первинних фінансово-господарських документів однією і тією самою особою на загальну суму 802855,70 грн.;
- від 25.07.2023 № 7336/ж10/25-01-07-00, яким платнику податків донараховано податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 62  458,00 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 15  614,50 грн., у зв`язку з порушенням підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54, пункту 58.1. статті 58, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4, пунктів 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження суму податку на додану вартість за березень 2023 року на суму 62458,00 грн. у зв`язку з завищенням податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Рівне Агро» (ЄДРПОУ 43137780) та укладанням первинних фінансово-господарських документів однією і тією самою особою на загальну суму 802855,70 грн.;
- від 25.07.2023 № 7337/ж10/25-01-07-00, яким зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 546  554,00 грн. у зв`язку з правопорушенням пункту 44.1. статті 44, пункту 185.1, статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4. статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення значення р.21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду)» за березень 2023 року на суму 546554,00 грн. у зв`язку з відсутністю документального підтвердження операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Евотерра Трейд» на загальну суму податкового кредиту в розмірі 680293,00 грн. (т. 1, а.с. 44-45, 46-47, 48-49).
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що податкові повідомлення-рішення від 25.07.2023 № 7335/ж10/25-01-07-00, від 25.07.2023 № 7336/ж10/25-01-07-00, від 25.07.2023 № 7337/ж10/25-01-07-00, прийняті відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є протиправними і підлягають скасуванню.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
За визначенням пункту 14.1.178 статті 14 ПК податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу;
Згідно пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За змістом пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1 Закону № 996-XIV).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Отже, показники податкової звітності з, зокрема, податку на додану вартість, базуються на даних первинних документів, які містять відомості про господарську операцію. При цьому, норми чинного законодавства прямо забороняють формування показників податкової звітності за даними, які не підтверджені первинними документами.
У спірних правовідносинах відповідачем здійснено донарахування позивачу податкових зобов`язань на суму податку на додану вартість, що були вказані у податкових накладних № 1 від 01.10.2021 на суму ПДВ 10  033,33, № 1 від 09.12.2021 на суму ПДВ 41  666,67, № 5 від 29.09.2022 на суму ПДВ 83  333,33 грн, які були складені та подані на реєстрацію, однак не зареєстровані у встановленому порядку.
Позивач наполягає на тому, вказані податкові накладні складені помилково за операціями, які не відбулися. 
Судом апеляційної інстанції приймаються вказані доводи позивача, оскільки будь-яких первинних документів, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій, що відображені у вказаних податкових накладних, відповідач не надав, а тому підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань були відсутні.
Здійснюючи спірні донарахування позивачу, відповідач також вказував, що підприємство здійснювало надання послуг глибокого рихлення, дискування ґрунту, лущення та дискування стерні кукурудзи, глибокого дискування, дискування цілини для СТОВ «Прикордонне» та ФГ «ПАША ЯСНА», однак податкові накладні не були зареєстровані та акти виконаних робіт не виписувалися позивачем.
Такого висновку відповідач дійшов за результатами дослідження подорожніх листів та аналізу рахунку 903 «Собівартість наданих послуг», у якому, за твердженням контролюючого органу, відображено списання витрат при здійсненні вищезазначених послуг, що свідчить про фактичне їх здійснення.
Проте, як вже зазначалося, доказом здійснення господарської операції є первинні документи. Відсутність таких документів нівелює висновки податкового органу щодо наявність у позивача обов`язку декларувати суми ПДВ за такими операціями. 
Достовірних доказів того, що вказані операції дійсно відбулися відповідач не надав, а так само і не надав доказів того, що підприємства-контрагенти отримали податкові вигоди за результатами таких операцій у вигляді формування сум податкового кредиту. Відтак, висновки контролюючого органу у цій частині гуртуються виключно на ого припущеннях, що не може бути підставою для визначення позивачу податкових зобов`язань.
Також у ході спірної перевірки відповідач встановив, що у листопаді 2021 року ТОВ «Грано холдинг» у 2021 році задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму ПДВ 455 687 грн, а згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних сума виписаних та зареєстрованих податкових зобов`язань складає 469 933,73 грн, тобто різниця становить 14  246,73 грн.
У зв`язку із цим, відповідачем висловлено припущення, що позивачем не було включено до податкових зобов`язань листопада 2021 року суми ПДВ у 14  247,04 грн за господарською операцією, яка відображена у податковій накладній №15 від 30.11.2021. При цьому, сума ПДВ за вказаною накладною та розмір виявленої різниці є різними.
Проте, колегія суддів наголошує на тому, що рішення контролюючого органу не може ґрунтуватися на припущеннях. Контролюючи орган не довів достовірними доказами того, що позивач допустив бездіяльність не відобразивши у податковій звітності суми ПДВ за господарською операцією, що відображена у податковій накладній №15 від 30.11.2021. Тому нарахування податкових зобов`язань у цій частині також є безпідставним.
Збільшуючи позивачу податкові зобов`язання відповідач також вказував про те, що позивачем було занижено базу оподаткування ПДВ за операціями з постачання товарів/послуг за ціною нижче ціни їх придбання.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів .
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін .
Отже, законодавцем встановлено нижню межу бази оподаткування ПДВ операцій із постачання товарів/послуг, придбаних платником податків - ціна їх придбання.
Водночас, висновок контролюючого органу про заниження позивачем бази оподаткування ПДВ зроблено на підставі аналізу картки рахунку 902 «Собівартість реалізованої продукції», а не по окремо взятій операції щодо реалізації продукції при співставленні цін придбання з ціною реалізації.
Таким чином, відповідачем здійснено розрахунок бази оподаткування ПДВ у спосіб, що не відповідає нормам чинного законодавства, а відтак, донарахування позивачу податкових зобов`язань із ПДВ у цій частині є неправомірним.
Подібну позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі № 822/1571/17.
За результатами спірної податкової перевірки відповідач також заперечив правомірність формування позивачем показників податкової звітності за операціями  із ТОВ «ЕВОТЕРРА ТРЕЙД» та ТОВ «Рівне Агро», які відповідач вважає такими, що не відбулися.
Так, щодо цих операцій відповідач вказує про окремі неточності у первинних та інших документах, неможливість продажу контрагентами такої кількості товару.
Водночас, частиною другою статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Окрім того, товаро-транспортні накладні й сертифікати якості не є первинними документами, які підтверджують господарської операції, а тому їх окремі недоліки або ж відсутність не є безумовним свідченням неправомірності формування показників податкової звітності.
Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкового кредиту платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
У постановах від 27.02.2018 у справі №811/2154/13, від 16.04.2020 у справі №805/5017/15-а та ін. Верховний Суд вже наголошував на тому, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.
Збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі (постанови від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).
Доцільність вибору платником податку контрагентів відноситься до його виключної компетенції, яка походить із принципу свободи підприємницької діяльності. На вибір контрагента своїх постачальників платник податків взагалі не має впливу. Критерії та причини, за яких особа обирає тих чи інших постачальників, не мають ніякого відношення до правил ведення податкового обліку. 
Суд першої інстанції також вірно звернув увагу на те, що факт здійснення господарських операцій з постачання аміаку водного досліджено в судовому порядку й підтверджується рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.03.2023 у справі № 917/1205/22.
Контролюючий орган в обґрунтування своєї позиції також вказує не невідповідність вимогам Цивільного кодексу України договорів та інших первинних документів в операціях позивача з ТОВ «Рівне Агро», оскільки вони відписані однією особою, яка є директором обох підприємств. 
Проте, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що будь-яких доказів визнання цих договорів та/або документів недійсними у встановленому порядку відповідач не надав. Норми чинного законодавства не визначають підставою для донарахування податкових зобов`язань припущення податкового органу про недійсність певних документів.
Збитковість діяльності підприємства за певними операціями, здійснення таких операцій із пов`язаними особами, не є підставою для накладення на таке підприємство додаткових податкових зобов`язань.
Таким чином, доводи, які наведені скаржником, не спростовують мотивів та висновків, які викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення, а црішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких 

Суддя          Є.В. Чаку