РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 567/734/22
Провадження № 22-ц/4815/464/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Острозька  міська рада
Рівненської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чернова Володимира Володимировича на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року у складі судді Венгерчук А. О., постановлене в м. Острозі Рівненської області о 16 годині 57 хвилини, повний текст рішення складено 26 січня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Острозька міська рада Рівненської області про усунення від права на спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина. 27.09.2019 року за фактом смерті ОСОБА_3 . приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. заведено спадкову справу №184/2019. За життя, ОСОБА_3 , 11 березня 2011 року, склала заповіт, посвідчений секретарем Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за №33, згідно з яким заповіла все належне їй рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право порівну позивачу і відповідачу. Під час звернення до приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , позивачу стало відомо, що у Спадковому реєстрі наявні відомості щодо заповіту, виданого ОСОБА_3 від 14.06.2019, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за №22, згідно якого все майно ОСОБА_3 , де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає лише доньці, ОСОБА_2 . В подальшому, в ході розгляду Острозьким районним судом Рівненської області справи за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Острозька міська рада Рівненської області про визнання заповіту недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, (справа №567/1508/19) було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно п.2 висновку №1.1-371/20 від 5.10.2020 року якої «Рукописний текст «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» та рукописний текст - « ОСОБА_3 » у заповіті від 14.06.2019 року, посвідченому Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, реєстрованому за реєстровим номером 22, виконаний не ОСОБА_3 а іншою особою». Крім того, зазначає, що керівником науково-дослідної лабораторії дослідження документів та почерку проведено почеркознавче дослідження заповіту від 14.06.2019, посвідченого Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, зареєстрованого реєстровим номером 22 та складено висновок спеціаліста б/н від 16.09.2021, згідно якого «рукописний запис «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» у нотаріально завіреній копії заповіту від 14.09.2019 року, посвідченого Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, зареєстрованому за реєстровим номером 22, виконано, ймовірно, ОСОБА_2 .». Вважаючи, що відповідач ОСОБА_2 , маючи корисливий умисел, умисно вчинила дії, результатом яких є збільшення її частки у спадщині після смерті їх матері, ОСОБА_3 , та у відповідності до вимог закону, вона має бути усунута як спадкоємець від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 ..

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ч. 1-4 ст. 1254 ЦК України, яка передбачає право заповідача у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт, при цьому кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним, та обґрунтоване тим, що заповіт ОСОБА_3 від 14 червня 2019 року скасував попередній її заповіт від 11 березня 2011 року, а тому усунути ОСОБА_2 від спадкування за заповітом від 11 березня 2011 року не вбачається можливим.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Чернов Володимир Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що місцевий суд відхилив посилання позивача на висновок спеціаліста б/н від 16.09.2021 року як на доказ, оскільки такий висновок складено з грубим порушенням вимог глави 1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (згідно п. 1.1, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів), що вказує на недопустимість використання його в якості доказу. Зауважує, що ним до суду першої інстанції неодноразово подавались клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи, однак суд їх відхилив. Зазначає, що обставини щодо встановлення конкретного виконавця рукописних написів, виконаних в заповіті від 14.06.2019 року, у цивільній справі №567/1508/19 не встановлювались, оскільки підставою для звернення до суду була відсутність волевиявлення спадкодавця на вчинення заповіту та на вирішення судової почеркознавчої експертизи ставилось питання про належність чи неналежність почерку та підпису у заповіті спадкодавцю, а підставою для звернення до суду у цивільній справі №567/734/22 є те, що саме спадкоємець за заповітом від 14.06.2019 року – ОСОБА_2 виконала згадані рукописні написи, тобто маючи корисливий умисел, умисно вчинила дії, результатом яких є збільшення її частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 .. Наголошує, що єдиним джерелом доказів у даній справі міг бути висновок судової почеркознавчої експертизи, яким позивач, згідно обраного способу захисту свого порушеного права мав намір довести обставини, на які він посилався в позовній заяві, однак судом першої інстанції в порушення вимог ст. 376 ЦПК України у можливості реалізації права на «справедливий суд» позивачу було відмовлено. Окремо зазначає, що судом першої інстанції було протиправно стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, оскільки у задоволенні позовних вимог було протиправно відмовлено та з огляду на те, що документи, якими підтверджено розмір наданої правничої допомоги для ОСОБА_2 , позивачу не направлялись, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу. З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Одночасно з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 – адвокат Чернов Володимир Володимирович заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступне запитання: «Рукописні написи, у заповіті від 14.06.2019 року, посвідченому секретарем Вельбівненськоі сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_5 , зареєстрованому за реєстровим номером 22, а саме: «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» та « ОСОБА_3 » виконано ОСОБА_2 чи іншою особою?»; зобов`язати відповідача, ОСОБА_2 , надати вільні та експериментальні зразки свого почерку; витребувати в приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. (35800, Рівненська область, Рівненський район, м.Острог, вул. Східна, 35) оригінал заповіту від 14.06.2019 року, посвідченого секретарем Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_5 , зареєстрованого за реєстровим номером 22, який знаходиться у спадковій справі №184/2019; проведення судової почеркознавчої експертизи призначити експертам Рівненського НДЕКЦ МВС України (33000, Рівненська область, м.Рівне, вул. Гагаріна, 39). Оплату проведення експертизи, відповідно до запропонованих запитань, позивач гарантує.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Огойко Андрій Анатолійович вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що від імені ОСОБА_3 було вчинено два заповіти: від 11 березня 2011 року та 14 червня 2019 року.

Відповідно до заповіту від 11 березня 2011 року, посвідченого Вельбівненською сільською радою Острозького району, ОСОБА_3 все належне їй майно заповіла своєму синові ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_2 в рівних частках, а відповідно до заповіту від 14 червня 2019 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Муштук К.С., ОСОБА_3 все належне їй майно заповіла ОСОБА_2 ..

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 стверджував, що відповідач ОСОБА_2 , маючи корисливий умисел, умисно вчинила дії, результатом яких є збільшення її частки у спадщині після смерті їх матері, ОСОБА_3 , а тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1224 ЦК України вона має бути усунута як спадкоємець від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 ..

Позбавлення особи права спадкувати – це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №676/6852/17 (провадження №61-17477св19), від 02 березня 2020 року у справі №133/1625/18 (провадження №61-1419св20), від 19 лютого 2020 року у справі №205/5168/18 (провадження №61-18878св19), від 19 червня 2019 року у справі №491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).
Судом також встановлено, що між цими ж сторонами мав місце спір, який розглядався судами, на висновки яких посилався позивач як у позові, так і в апеляційній скарзі, в обґрунтування своїх вимог, що є предметом розгляду у даній справі.
Так, у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя соба без самостійних вимог щодо предмета спору Острозька міська рада Рівненської області ро визнання заповіту недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, (справа №567/1508/19) було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно п.2 висновку №1.1-371/20 від 5.10.2020 року якої «Рукописний текст «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» та рукописний текст - « ОСОБА_3 » у заповіті від 14.06.2019 року, посвідченому Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, реєстрованому за реєстровим номером 22, виконаний не ОСОБА_3 а іншою особою».
Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.02.2023 (справа №567/1508/19)- суд зазначав, що "У спірному заповіті міститься рукописний запис: «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» і « ОСОБА_3 ».
Відповідно до висновків судових почеркознавчих експертиз, предметом дослідження яких було встановлення справжності підпису спадкодавця та рукописних записів, зазначені записи «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно», а також рукописний текст « ОСОБА_3 » у заповіті від 14 червня 2019 року виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою, в той час як підпис на заповіті вчинено нею.
Разом з тим, встановлено, що секретар сільської ради в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_3 сама підписала заповіт, а напис про те, що заповіт з її слів записано вірно і нею прочитано вчиняла ОСОБА_3 за її допомогою - зокрема вона водила рукою ОСОБА_3 для вчинення цього напису.
Згідно постанови Верховного Суду від 15.02.2023 (справа №567/1508/19) - "відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, змісту та порядку складення, прочитаний заповідачу та ним підписаний, посвідчений повноважною на те особою, яка перевірила із дієздатність спадкодавця і встановила дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті, секретарем Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області додержано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовність всіх необхідних у цьому процесі дій, а позивачем не доведено таких порушень такого процесу, які би були наслідком недійсності заповіту.
Доводи касаційної скарги про те, що в заповіті відсутній власноручний запис ОСОБА_6 про те, що заповіт прочитаний нею вголос, колегія суддів відхиляє".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року у справі №342/139/16-ц (провадження №61-21701св18) зазначено, що відсутність рукописного напису особи щодо прочитання та складання заповіту з його слів, на що посилалися заявники у касаційній скарзі, не є істотною умовою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки позивачем не доведено, що волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження належним йому майном не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.
Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №199/10949/14-ц (провадження №61-13116св18), про яку зазначав заявник, дійшовши висновку про нікчемність заповіту, виходив з того, що під час вчинення заповіту не дотримано вимог абзацу першого пункту 157 Розділу 17 Інструкції №20/5 (в редакції, чинній на час вчинення спірного заповіту) щодо місця посвідчення заповіту, який передбачав, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Тобто, під час вчинення спірного правочину не дотримано вимог щодо внесення спадкодавцем особисто відповідних відомостей до заповіту перед його підписанням. У заповіті відсутні відомості про вчинення його при свідках з тих підстав, що заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, з дотриманням норми статті 1253 ЦК України.
Також згідно постанови Верховного Суду від 15.02.2023 (справа №567/1508/19) суд зазначав - "відсутні правові підстави вважати, що спадкодавець особисто прочитав зміст спірного правочину та погодився з його змістом, оскільки він не засвідчив ці обставини у тексті заповіту, що підтверджується висновком судового експерта, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Категорія «подібні правовідносини» може означати як такі правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове правове регулювання спірних правовідносин".
На відміну від справи, на яку вказував заявник, у справі, яка переглядається, суди встановили, що заповіт від 14 червня 2019 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області Муштук К.С., відповідає загальним вимогам форми заповіту, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та особисто підписаний заповідачем.
Враховуючи те, що заповіт посвідчений Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, а не державним нотаріусом, у спірних правовідносинах підлягав застосуванню Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, на відміну від справи №199/10949/14-ц, на яку вказав заявник як на справу у подібних правовідносинах.
Зазначене свідчить про те, що у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №199/10949/14-ц (провадження №61-1311св18) та у справі, що переглядається відсутня подібність матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Позивач неодноразово звертався з клопотаннями як до суду першої інстанції, так і в апеляційній скарзі до суду апеляційної інстанції про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо відміток рукописним текстом "Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно», а також рукописний текст « ОСОБА_3 » у заповіті від 14 червня 2019 року виконані не ОСОБА_3 , вважаючи, що рукописний текст виконаний ОСОБА_2 .. 

Ухвалами суду від 07.11.22., 01.03.2023, 11.12.2023 в задоволенні клопотання відмовлено з з тих міркувань, що в провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа №567/1508/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Острозька міська рада Рівненської області про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування. В ході розгляду даної справи було призначено та проведено судову почеркознавчу експертизу та повторну судову почеркознавчу експертизу на вирішення яких, серед іншого, було поставлено питання: рукописні написи у заповіті від 14.06.2019, посвідченому секретарем Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області ОСОБА_5 , зареєстрованому в реєстрі за реєстровим номером 22 "Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно" та " ОСОБА_3 " виконано ОСОБА_3 чи іншою особою.

Отже, щодо обставин вчинення написів в заповіті заповідачем, про що просить представник позивача, надано відповідні висновки експертів.

Згідно постанови Рівненського апеляційного суду від 06.09.2022 року, постанови Верховного Суду від 15.02.2023 вбачається, що обставини встановлені даними висновками експертів не були скасовані та не були піддані сумніву щодо порушень процесуальних норм, які регламентують сам порядок призначення й проведення експертизи.

Зазначаючи як доказ висновок спеціаліста б/н від 16.09.2021 року позивач не вказує чому зазначені обставини не були з`ясовані при розгляді цивільної справи №567/1508/19.

Суд зазначає, що посилання позивача на висновок спеціаліста б/н від 16.09.2021 року, як на доказ, є безпідставним, оскільки такий висновок складено з грубим порушенням вимог глави 1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (згідно п. 1.1, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів), що вказує на недопустимість використання його в якості доказу.

Інших підстав для призначення експертизи позивачем не наведено.

Згідно ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вимоги про усунення ОСОБА_2 від спадкування за заповітом від 11 березня 2011 року, посвідченим секретарем Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області, ОСОБА_4 , зареєстрованим в реєстрі за №33, є безпідставними.

Згідно ч. 1-4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Чинність попереднього заповіту не відновлюється у разі, коли новий заповіт був визнаний недійсним, за винятком випадків, коли недійсність нового заповіту зумовлена вчиненням його заповідачем у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (стаття 225 ЦК України), або якщо новий заповіт визнаний судом недійсним як такий, що було вчинено під впливом насильства (стаття 231 ЦК України). Існування таких винятків обумовлено відсутністю дійсної волі спадкодавця на складання нового заповіту, а отже, презумпцією неспростованої волі та волевиявлення на збереження чинними умов попередньо складеного заповіту.

Як встановлено з обставин справи, заповіт ОСОБА_3 від 14 червня 2019 року скасував попередній її заповіт від 11 березня 2011 року, а тому усунення ОСОБА_2 від спадкування за цим заповітом від 11 березня 2011 року неможливе.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чернова Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 18 січня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.
Судді:                                                                Гордійчук С. О.
                                                       Хилевич С. В.