УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/7992/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А. 
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/7992/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Мазурик Зоряну Ярославівну,
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року, яке ухвалене головуванням судді Недашківської Л.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість: за кредитним договором №17127-12/2022 в сумі 19 500 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 5 000 грн та заборгованості за процентами в сумі – 14 500 грн, та за кредитним договором №18971-11/2022 в сумі 19 560 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 5 000 грн та заборгованості за процентами в сумі – 14 560 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 17 листопада 2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансового кредиту №18971-11/2022, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 5 000 грн строком на 25 днів, тобто до 11 грудня 2022 року, зі сплатою 2,50% (процентів) від суми кредиту за кожен день користування кредитом (на добу). Між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 15 грудня 2022 року укладений договір про надання фінансового кредиту №17127-12/2022, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 5 000 грн строком на 25 днів, тобто до 08 січня 2023 року, зі сплатою 2,50% від суцми кредиту за кожен день користування кредитом (на добу). Між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» 29 червня 2023 року укладений договір факторингу №29062023, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за вказаними вище договорами. З моменту отримання права вимоги, а саме, з 29 червня 2023 року позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» станом на 29 червня 2023 року заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 17 листопада 2022 року №18971-11/2022 у сумі 19 560 грн та заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 15 грудня 2022 року №17127-12/2022 в сумі 19 500 грн, а всього 39 060 грн. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через адвоката Мазурик З.Я. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суми заборгованості за процентами не ґрунтуються на умовах договору та не відповідають наданому позивачем розрахунку. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, позивач не надав, хоча саме на нього покладений процесуальний обов`язок доказування. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитними договорами. Позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми процентів, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки в ній не зазначено відомостей про вжиті заходи досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, не зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а також відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.114-116). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 17 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений договір №18971-11/2022 (а.с.19-22). За умовами п.1.1 договору ТзОВ Фінансова компанія «Інвеструм» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. 

Так, п.1.2 договору передбачає, що кредит надається на власні потреби, строком на 25 днів від дати отримання кредиту позичальником. За положеннями п.1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. 

Згідно з додатком №1 до договору, у якому сторони погодили графік розрахунків, який є невід`ємною частиною договору, термін платежу за кредитним договором встановлено 11 грудня 2022 року, сума кредиту становить 5 000 грн, а нарахований процент – 3 125 грн. Всього до сплати разом – 8 125 грн (а.с.23).

Вказаний договір про надання фінансового кредиту та додаток до нього підписаний ОСОБА_1 її електронним підписом W8018.

Також, 15 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений договір №17127-12/2022 (а.с.6-9). За умовами п.1.1 договору ТзОВ Фінансова компанія «Інвеструм» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. 

Так, п.1.2 договору передбачає, що кредит надається на власні потреби, строком на 25 днів від дати отримання кредиту позичальником. За положеннями п.1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. 

Згідно з додатком №1 до договору, у якому сторони погодили графік розрахунків, який є невід`ємною частиною договору, термін платежу за кредитним договором встановлено 08 січня 2023 року, сума кредиту становить 5 000 грн, а нарахований процент – 3 125 грн. Всього до сплати разом – 8 125 грн (а.с.10).

Вказаний договір про надання фінансового кредиту та додаток до нього підписаний ОСОБА_1 її електронним підписом W247.

Відповідно до договору факторингу від 29 червня 2023 року №29062023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», та витягів з реєстру боржників до договору факторингу від 29 червня 2023 року №29062023 до позивача перейшли права вимоги до ОСОБА_1 за договорами: від 17 листопада 2022 року №18971-11/2022 на суму заборгованості 19 500 грн та від 15 грудня 2022 року №17127-12/2022 на суму заборгованості 19 500 грн (а.с.13-17,27-31).

Частиною першою ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень частини першої ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст.1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі №753/20537/18 відображений правовий висновок згідно з яким належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу недійсним. За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена. 

Отже, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивач набув право вимоги до відповідача на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

За правилом частини першої ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин  вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частиною першою ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому п.12 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року в справі №212/10457/21 відображено правовий висновок щодо того, що без введення логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де обслуговується позичальник), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання кредитором персональних даних від позичальника з метою укладення договору, є неможливим.

За умовами п.1.17 договорів для підписання договору на телефонний номер клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта. У разі згоди із запропонованими умовами кредитування, клієнт підписує договір за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора (а.с.6 зворот, 19 зворот). 

Як зазначалося вище, вказані договори про надання фінансового кредиту ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора (електронний підпис з одноразовим ідентифікатором), є укладеним у порядку Закону України «Про електронну комерцію», що повністю відповідає положенням зазначеного Закону та приписам ЦК України, а тому факт укладення відповідачем договорів є повністю доведеним. 

Разом із тим, із розрахунку заборгованості за договором від 17 листопада 2022 року №18971-11/2022 убачається, що заборгованість відповідача за вказаним договором за період із 29 червня 2023 року по 31 жовтня 2023 року становить суму 19 560 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 5 000 грн і заборгованості за процентами в сумі 14 560 грн (а.с.32).

Із розрахунку заборгованості за договором від 15 грудня 2022 року №17127-12/2022 убачається, що заборгованість відповідача за вказаним договором за період із 29 червня 2023 року по 31 жовтня 2023 року становить суму 19 500 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 5 000 грн і заборгованості за процентами в сумі 14 500 грн (а.с.18).

Відповідно до частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною третьою ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року в справі №911/19/19 виснував, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. 

       Отже, розрахунок заборгованості повинен надавати суду можливість здійснити його перевірку. З огляду на наведене, такий розрахунок повинен містити, зокрема: обчислення суми боргу, ставку процентів, початок періоду нарахування основного боргу або процентів, закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів, кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, розрахунок основного боргу або процентів, розмір основного боргу або процентів та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору.

Водночас, із наданого позивачем розрахунку не вбачається порядку визначення суми заборгованості за тілом кредиту та суми нарахованих процентів. За таких обставин, колегія суддів не має можливості здійснити перевірку правильності нарахованих сум, із достовірністю яких відповідач не погоджується. 

Із огляду на наведе, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині необґрунтованості суми заборгованості, яку належить стягнути з відповідача на корись позивача на підставі договорів. Так, на переконання апеляційного суду, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором від 17 листопада 2022 року №18971-11/2022 у сумі 8 125 грн, як складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 000 (відповідно до умов п.1.1 договору), а також заборгованості за процентами у сумі 3 125 грн, які обраховані відповідно до положень п.1.3 договору (5 000*2,50%*25 = 3 125 грн), а за договором від 15 грудня 2022 року №17127-12/2022 із відповідача на користь позивача у сумі 8 125 грн, як складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 000 (відповідно до умов п.1.1 договору), а також заборгованості за процентами у сумі 3 125 грн, які обраховані відповідно до положень п.1.3 договору (5 000*2,50%*25 = 3 125 грн).

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про часткове задоволення позову, яким стягує з відповідача на користь позивача  заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 17 листопада 2022 року №18971-11/2022 в сумі 8 125 грн та заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 15 грудня 2022 року №17127-12/2022 в сумі 8 125 грн. У задоволенні решти позову відмовляється.

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги про те, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно надання кредитів безпідставні, а обставина часткового погашення відповідачем кредитів скаржником не доведена. Доказування ґрунтуватися на припущеннях не може. Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору не відповідає положенням чинного законодавства та умовам договорів, приймаючи до уваги, що законом та умовами договорів не передбачено обов`язковий досудовий порядок для врегулювання цього спору та відповідач не надала жодних доказів виконання обов`язку первісному кредитору.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн, за подачу відповідачем апеляційної скарги – 4 026 грн, а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (41,60%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 116,54 грн, а з позивача на користь відповідача - 2 336,69 грн (58,40%).

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через адвоката Мазурик Зоряну Ярославівну, задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 17 листопада 2022 року №18971-11/2022 в сумі 8 125 грн, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 5 000 грн і процентів - 3 125 грн та заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 15 грудня 2022 року №17127-12/2022 в сумі 8 125 грн, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 5 000 грн і процентів - 3 125 грн, а також судовий збір в розмірі 1 116,54 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 336,69 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: