ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 456/1647/18
провадження № 51-2534км24
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року, 
встановив:
Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за: ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою на зазначений вирок.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого на вказаний вирок міськрайонного суду, а апеляційну скаргу повернуто особі, що її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами. Ухвала мотивована тим, що засудженим ОСОБА_6 оскаржено вирок з обставин, з яких він не може бути оскаржений, що в силу вимог ч. 4 ст. 399 КК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. Крім того, апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження вироку, а особа, яка подала скаргу, не порушила питання про поновлення цього строку, а тому, апеляційний суд, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, повернув її засудженому.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали  апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх доводів вказує, що ним разом з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції було подано і клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції. Проте його клопотання не було вирішено судом взагалі, а його апеляційну скаргу - повернуто через подання її після закінчення строку на апеляційне оскарження із зазначенням, що особа, яка її подала, не порушила питання про поновлення такого строку. У зв`язку з цим, вважає безпідставною ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення його апеляційної скарги.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавались.
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, позицію прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Згідно зі ст. 370 і ч. 2 ст. 418 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію права на справедливий суд гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 4 ст. 399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Як слідує з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу поза межами строку на його апеляційне оскарженнята заявив клопотання про його поновлення.
Суддя апеляційного суду за результатами розгляду скарги засудженого виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження. Своє рішення обґрунтував тим, що засудженим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставиться питання про зміну вироку та застосування до нього положень ст. 48 КК України,  тобто з підстав з яких він не може бути оскаржений, що в силу вимог ч. 4 ст. 399 КК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. Одночасно суддя апеляційного суду зазначив, що апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження вироку, а особа, яка подала скаргу, не порушила питання про поновлення цього строку, а тому, апеляційний суд, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, повернув її засудженому.
Проте такі висновки суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та матеріалах провадження з наступних міркувань.
Так, матеріали провадження свідчать, що апеляційний суд, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги як такої, яка подана після закінчення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, взагалі клопотання засудженого про поновлення такого строку проігнорував, не розглянув, хоча таке клопотання відповідно до матеріалів кримінального провадження було подано засудженим разом з апеляційною скаргою (а.п. 210 - 216, т. 2).
Крім того, повертаючи апеляційну скаргу засудженому, суд апеляційної інстанції одночасно в згаданій вище ухвалі відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого, як такою, що подана на судове рішення з підстав з яких воно не може бути оскаржене згідно з положеннями ст. 394 КПК України.
При цьому цей суд, мотивуючи таке своє рішення, вказав, що вимога засудженого про зміну вироку суду першої інстанції та застосування до нього ст. 48 КК України із подальшим звільненням його від кримінальної відповідальності є неможливою, оскільки у справі вже ухвалено вирок та засуджений не вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Тобто суддя апеляційного суду на стадії прийняття апеляційної скарги фактично вдався до оцінки доводів, викладених у скарзі, що можна здійснювати лише на стадії апеляційного розгляду скарги по суті.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів звертає увагу, що суддею апеляційного суду усупереч вимог КПК України щодо однієї апеляційної скарги було ухвалено два рішення за наслідками її розгляду, що є неприпустимим. Крім того, такі рішення не відповідають положенням п. 4 ч. 3 ст. 399 та  ч. 4 ст. 399 КПК України.
Допущені апеляційним судом порушення з огляду на положення ст. 412 КПК України є істотними, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити рішення, яке буде відповідати вимогам закону.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати викладене й ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам статей 370, 419 КПК України.
Керуючись статтями 403, 432, 441 КПК України, Суд
 
постановив:                                                      
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                      ОСОБА_3