УХВАЛА
12 вересня 2024 року 
м. Київ
справа №160/2003/24
адміністративне провадження № К/990/33080/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі №160/2003/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 22 листопада 2023 року № 2778к «Про затвердження висновків щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів органів Дніпропетровської обласної прокуратури» в частині затвердження висновку про виставлення оцінки «негативно» прокурору Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 ;
- зобов`язати керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області розглянути повторно питання щодо затвердження звіту про оцінку якості роботи прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 за 2023 рік, що складений 06 листопада 2023 року у відповідності до вимог п. 2.3 Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 жовтня 2020 року №503, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову. 
Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду  з касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції дійшов висновку про можливість її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.
Суди зазначили, що відповідно до звіту про оцінку якості роботи прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_1 за 2023 рік його безпосереднім керівником - керівником Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_2 результати роботи прокурора оцінено негативно.
Встановлено, що прокурором ОСОБА_1 складено довідки від 04 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року, 01 серпня 2023 року, 05 вересня 2023 року про проведену роботу щодо особистого прийому засуджених, а також щодо забезпечення прав ув`язнених і засуджених на листування та звернення, стану обліку інформації про злочини та події, законності накладення дисциплінарних стягнень та поміщення ув`язнених і засуджених до карцерів, дисциплінарних ізоляторів, переведення до приміщень камерного типу (одиночних камер) в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)», при тому, що відповідно до довідної записки виправної установи прокурор ОСОБА_1 взагалі не відвідував установу у березні, квітні та серпні 2023 року.
Суди попередніх інстанцій виходив з того, що під час встановлення підсумкової оцінки «негативно», безпосереднім керівником було враховано, що протягом звітного періоду 2023 року прокурором ОСОБА_1 допускалось систематичне неналежне виконання покладених на нього службових обов`язків, що виразилось у грубих та системних порушеннях вимог чинного кримінального процесуального законодавства та вимог наказів Генерального прокурора України №309 від 30 вересня 2021 року «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» та №51 від 28 березня 2019 року (діючого на момент допущених порушень) «Про затвердження Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, зокрема, конкретні відомості про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора в частині, що стосується виконання службових обов`язків під час здійснення нагляду за додержанням законів у ДУ «Синельниківська виправна колонія (№ 94)», складання довідок за результатами перевірок у березні, квітні, травні та серпні 2023 року, відвідування зазначеної установи у зазначений період. За таких обставин оскаржений наказ були прийнято правомірно і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом першої та апеляційної інстанцій обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.
Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. 
У свою чергу, посилання у касаційній скарзі на пункти 3 частини четвертої статті 328 КАС України, безпідставні, оскільки заявником лише процитовано зазначену норму, однак відповідачем жодним чином не обґрунтовано підстави касаційного оскарження. 
Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. 
Відтак, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі №160/2003/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В.  М.  Соколов

Судді                                                                                                     М. В. Білак 
                    
                                                                                                    Л. О. Єресько