Справа № 159/7125/23 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/706/24  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 вересня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.М.,
з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,   за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайоного суду Волинської області від 17 травня 2024 року, 

                                           В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2011 року шлюб між сторонами було розірвано.
За час перебування сторін у шлюбі народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2017 року було збільшено попередньо встановлений розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання спільної дитини сторін з 350,00 грн. до 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Протягом усього періоду, починаючи з дати призначення аліментів до повноліття дитини, ОСОБА_2 не сплачував аліментів належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість за несплату аліментів.
Згідно з розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за період 2020-2021 років складає 79267,64 грн.
На неодноразові прохання щодо сплати заборгованості по аліментах ОСОБА_2 жодним чином не реагує, у зв`язку з чим ОСОБА_4 вимушена звертатись до суду з позовом про стягнення пені за несплату аліментів.
Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 79267,64 грн. /а.с. 1-4/.
23.01.2024 відповідач по даній справі ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб – ОСОБА_5 , Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Оскільки спільна дитина сторін є повнолітньою особою, а аліменти є безпосередньою власністю дитини і сплачуються саме на її утримання, ОСОБА_2 було здійснено перерахунок коштів на картку сина - ОСОБА_5 . Кошти на рахунок сина, а не ОСОБА_4 , ОСОБА_2 перерахував свідомо, оскільки, починаючи з травня 2017 року, ОСОБА_4 покинула сина та поїхала за кордон.
За вказаних обставин ОСОБА_2 вважає цілком обґрунтованим факт перерахування ним коштів у сумі погашення заборгованості по аліментам саме на рахунок повнолітнього сина. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що викладені обставини дозволяють скасувати заборгованість за аліментами, що виникла на момент досягнення повноліття сина сторін.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2024 року відкрито провадження у справі за зустрічним позовом, прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовлено.
Зустрічний позов задоволено. 
Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами в загальній сумі 79267 грн. 64 коп. за виконавчим листом № 2/161/2413/17 від 19.04.2018 року, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, свідоцтвом про повторний шлюб позивача за первісним позовом /а.с.13, 14/.
На даний час ОСОБА_5 є повнолітнім.
19.04.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано відповідний виконавчий лист на підставі рішення суду від 06.06.2017 року про збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 в сумі 1000,00 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття /а.с. 10-12, 16/.
Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним виконавчим листом, станом на 14.08.2021 року, тобто на момент повноліття дитини, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів складає 79267,64 грн. /а.с. 15, 72/.
Виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного виконавчого листа на даний час триває (АСВП 56362844) /а.с. 113/.
Відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 26.02.2024, ОСОБА_9 (на даний час – ОСОБА_10 ) в період часу з 18.12.2017 року по 13.03.2020 року неодноразово перетинала державний кордон України /а.с. 206, 217/.
Як вбачається з цієї ж інформації, ОСОБА_4 за вказаний період тривалий час не перебувала на території України (сукупно більше одного року).
Листом від 16.02.2022 року,КЗ "Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22 – ліцей Луцької міської ради" № 2931/35 ОСОБА_2 звертався до навчального закладу з проханням видати особову справу сина ОСОБА_5 у зв`язку з переходом на навчання до Київського спортивного ліцею-інтернату. Особову справу та медичну карту дитини було видано на підставі заяви батька № 62 від 24.07.2017 року, наказ про відрахування зі школи № 84 від 24.07.2017 року /а.с. 174/.
Відповідно до довідки ЗНЗ "Київський спортивний ліцей-інтернат" від 01.11.2017 року, ОСОБА_5 є учнем зазначеного ліцею. Знаходиться на неповному державному забезпеченні, проживає в гуртожитку /а.с. 176/.
Згідно з рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області № 594 від 17.09.2019 року, визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де він постійно проживає, та затверджено відповідний висновок служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини /а.с. 87/.
Актом від 17.05.2021 року підтверджується та обставина, що ОСОБА_2 та його син ОСОБА_5 проживають в одній квартирі в м. Буча /а.с. 88/.
У Декларації № 000-5МА0-43ХР про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу та повідомлення КПН "Бучанський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 31.05.2021 року зазначено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в цьому підприємстві. Законним представником дитини в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу є батько дитини, ОСОБА_2 . На прийом до лікаря-педіатра дитина зверталась у супроводі батька /а.с. 89-90, 91/.
Як вбачається з повідомлення Обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву "Олімп" № 27 від 18.02.2022 року, ОСОБА_5 проходив навчання в цій школі з вересня 2013 року по серпень 2017 року. Тато підтримував з сином тісний контакт, спілкувався з тренером /а.с. 92/.
Починаючи з 30.11.2020 року ОСОБА_5 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 175/.
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_5 , відповідач за зустрічним позовом лише кілька разів на рік провідувала його в м. Києві, матеріальної допомоги не надавала, він перебував на утриманні батька.
Вказаними письмовими доказами підтверджуються показання ОСОБА_2 про те, що він, починаючи з 2017 року по теперішній час в повній мірі опікується сином, утримує його.
Відповідач за зустрічним позовом вказаних обставин жодним чином не заперечила та не спростувала. Будь-яких доказів того, що витрачала кошти на утримання дитини в цей період, не надала.
Відповідно до вимог ч.ч. 1. 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Як вбачається з платіжних документів (довідок про операцію), позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , за період з 26.12.2023 року по 01.01.2024 року, перерахував на рахунок ОСОБА_5 86000 грн., які вказав як «погашення заборгованості по аліментах» . Перерахування коштів на рахунки спільного сина ОСОБА_4 не заперечувала та не спростовувала..
Оскільки ОСОБА_5 на даний час є повнолітнім, з 2017 року навчався у ЗНЗ "Київський спортивний ліцей-інтернат" від 01.11.2017 року місце розташування якого яке є відмінним від місяця проживання його матері, а ОСОБА_4 не подала доказів, що нею здійснювалось матеріальне утримання сина, враховуючи положення Конвенції про права дитини, суд вважає, що в даному випадку сплата заборгованості по аліментах безпосередньо дитині, а не одержувачу аліментів за виконавчим листом, відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».
Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18.
Оскільки судом першої інстанції правильно було встановлено законні підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, то, в силу вимог ст. 196 СК України, стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів виключається.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  та процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення  та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись статтями  367-369, 375, 381-384 ЦПК України,  суд

                                         У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайоного суду Волинської області від 17 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: