П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/21714/23	

Суддя в суді першої інстанції Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме: 
- визнання протиправною бездіяльність щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням у якості місяця за яким починаєтеся обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;
- зобов`язання нарахувати і виплатити на користь індексацію грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, на суму 85 927,87 грн;
- визнання протиправною бездіяльність щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 07 серпня 2018 року, із врахуванням щомісячної фіксованої індексації у відповідному розмірі;
- зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення, за період з 01 березня 2018 року по 07 серпня 2018 року, із врахуванням щомісячної фіксованої індексації у відповідному розмірі на суму 21 333,26 грн;
- зобов`язання перерахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровляння та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань із врахуванням щорічної додаткової грошової виплати за 2013-2017 роки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:
- визнано протиправним дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця за яким починаєтеся обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року;
- зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року;
- визнано протиправними дії щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889;
- зобов`язано перерахувати та доплатити грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про зобов`язання апелянта здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення позивача з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
В даному випадку, апелянт вважає, що січень 2008 року не може застосовуватися у якості місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача, так як зміна нормативного регулювання спірних правовідносин у грудні 2015 року унеможливлює застосування розмірів посадових окладів, що встановлювались військовослужбовцям до проведення відповідних змін.
Також, апелянт вважає, що для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки, правомірно не враховувались суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 25 листопада 2013 року по 07 серпня 2018 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
При цьому, 07 серпня 2023 року адвокат позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому просив: 
- надати довідку про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 25 листопада 2013 року по 07 серпня 2018 року, із відповідними роз`ясненнями;
- надати довідку про виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01 грудня 2015 року по 07 серпня 2018 року, із відповідними роз`ясненнями;
- перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01 грудня 2015 року по 01 березня 2018 року, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, з 01 березня 2018 року по 07 серпня 2018 року, із врахуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078;
- перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань із врахуванням щорічної додаткової грошової виплати за 2013-2017 роки.
В свою чергу, Військова частина НОМЕР_1 листом від 14 серпня 2023 року № 1096 повідомила про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку індексації грошового забезпечення позивача та одноразових виплат за 2013-2017 роки.
Тому, не погоджуючись із допущеною Військовою частиною НОМЕР_1 бездіяльністю щодо перерахунку складових грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач мав право на отримання більшого розміру індексації грошового забезпечення та одноразових виплат у відповідному періоді, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників (далі Порядок № 1078).
Згідно п. 5 Порядку № 1078 (у редакції постанови КМУ № 1013 від 09 грудня 2015 року, який застосовується з 01 грудня 2015 року), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності допущеної Військовою частиною НОМЕР_1 бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року у якості місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині, у межах доводів та вимог апеляційної скарги Військової  частини НОМЕР_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що з 01 грудня 2015 року змінилось нормативне регулювання спірних правовідносин.
В даному випадку, з 01 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації почало здійснюватися з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Між тим, пунктом 3 постанови КМУ від 07 листопада 2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року.
При цьому, вказана схема посадових окладів військовослужбовців діяла до вступу в дію постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців (підвищення посадових окладів військовослужбовців відбулось 01 березня 2018 року).
Тому, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача має здійснюватися наростаючим підсумком з останнього підвищення посадового окладу позивача за посадою, а саме з січня 2008 року.
В свою чергу, сторонами у справі не заперечується того, що позивачу у межах спірних правовідносин не нараховувалась індексація грошового забезпечення із застосуванням у якості базового місяця січня 2008 року.
Тому, з метою належного захисту прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання військової частини провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, враховуючи січень 2008 року у якості місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
В даному випадку, вказаний висновок узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року (справа № 580/3335/21).
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено дискреційних повноважень відповідача, так як застосування січня 2008 року у якості базового місяця для здійснення обрахунку розміру індексації грошового забезпечення позивача є єдиним можливим варіантом обрахунку розміру індексації грошового забезпечення за спірний період.
З іншого боку, перевіряючи правомірність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роках, без врахування отриманих позивачем сум щомісячної додаткової грошової винагороди, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, доводи апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме пп. 3 п. 5 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294.
Так, згідно пп. 3 п. 5 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Апелянт вважає, що зазначена норма матеріального права, що діяла у спірному періоді, унеможливлювала виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення у розмірі, що перевищує розмір місячного грошового забезпечення.
Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі положень постанови КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889.
В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців.
Тому, колегія суддів вважає, що грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мають розраховуватись з розміру місячного грошового забезпечення, до складу якого, в свою чергу, входить додаткова грошова винагорода.
Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладений в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року (справа №820/3423/18).
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 233 КАС України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2 ст. 233 КАС України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
В даному випадку, із даним адміністративним позовом про стягнення недоотриманих за час проходження військової служби сум грошового забезпечення позивач звернувся до суду 16 серпня 2023 року.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що спір щодо правомірності нарахування та виплати позивачу частини сум грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
При цьому, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, колегія суддів, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, вважає, що положення ст. 233 КЗпП України, в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
В свою чергу, після зазначеної дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями, відлік якого розпочинається з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року (справа № 260/3564/22) та від 19 січня 2023 року (справа № 460/17052/21).
Між тим, згідно п. 1 глави XIX КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Тому, колегія суддів вважає, що позивачем 16 серпня 2023 року подано даний адміністративний позов без порушення 3-місячного процесуального строку, відлік якого поновлено після завершення карантину.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, а як наслідок прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

            Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
            Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян