П О С Т А Н О В А

      І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
15 серпня 2024 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 362/1320/22
Провадження № 22-ц/824/10655/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                    судді-доповідача Стрижеуса А. М., 
                                    суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
                                    
сторони:         позивач          ОСОБА_1 ,
відповідачі     Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Тас», 
            
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Лабиком Русланом Романовичем на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Тас» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі - ПАТ «Страхова Група «ТАС»), в якому просила: стягнути з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на її користь 36 000,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; 22 120,00 грн. - страхового відшкодування витрат на поховання загиблого; 201 880,00 грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.
В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_9 близько 04:00 год. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Васильків по вул. Грушевського в напрямку вул. Соборна, поряд з буд. №30 під час снігопаду здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка будучи одягнута в чорний одяг, при спробі перетнути проїжджу частину з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, впала перед автомобілем. В результаті наїзду на пішохода в тяжкому стані, без свідомості каретою швидкої медичної допомоги доставлено до Київської обласної клінічної лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_9 близько 12:20 год. потерпіла померла в приміщенні Київської обласної клінічної лікарні.
Вказані факти підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2021 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 .
За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021110140000105.
Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2021, Старший слідчий СВ відділу поліції №1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції Сокур Ю.П. розглянувши матеріали кримінального провадження №12021110140000105 від ІНФОРМАЦІЯ_9, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановив: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021110140000105 від ІНФОРМАЦІЯ_9, закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В результаті ДТП та наслідків від нього, матері загиблої, ОСОБА_1 було завдано шкоди у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з наступних підстав.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР9208575, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.
Керуючись положеннями Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) 18.03.2021 року представник Позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-ІV, із заявою на виплату страхового відшкодування.
Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містилися: 36 000,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 Закону 1961-ІV, належної Позивачу; 22 120,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на поховання; 216 000,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника належної Позивачу.
22.07.2021 року Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування лише в частині моральної шкоди в розмірі 24 000,00 грн., а в іншій частині не прийняв жодного рішення про відмову чи виплату страхового відшкодування.
Оскільки Відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону 1961-ІV, що стало підставою для звернення Позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.
26 липня 2022 року відповідач подав до суду відзив, у якому зазначав, що заперечує проти позову в повному обсязі та позовні вимоги не визнає, не погоджується з усіма обставинами, на яких грунтуються позовні вимоги, не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданою позивачем. Щодо позовної вимоги про стягнення 36 000,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відповідач посилаючись на те, що загальний розмір моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 12 мінімальних заробітних плат і станом на день настання ДТП (ІНФОРМАЦІЯ_9) 12 мінімальних заробітних плат (6000 грн) становить 72 000,00 грн., які мають ділитися рівними частинами між матір`ю загиблої ОСОБА_1 та дітьми загиблої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та, що належна позивачу сума страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю в розмірі 24 000,00 грн., з розрахунку 72 000,00 грн. : 3 = 24 000,00 грн, 27.07.2022 р. позивачу сплачена, що підтверджується платіжним дорученням № 200391 від 27.07.2021 р, та позивач належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 13 днів не надала, просив закрити провадження в даній частині позовних вимог або відмовити в цій частині, а також відмовити в частині стягнення іншої частини страхового відшкодування, яка належить ОСОБА_5 . 
Що стосується позовної вимоги про стягнення 22 120,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання загиблого, відповідач зазначав, що 30.03.2022 р. він сплатив позивачу суму страхового відшкодування витрат на поховання загиблого в розмірі 22 120,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 259199 від 30.03.2022р., а тому просив закрити провадження в даній частині позовних вимог або відмовити в задоволенні даної позовної вимоги ОСОБА_1 
Позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 201 880,00 грн. страхового відшкодування пов?язаного із втратою годувальника відповідач вважав незаконною та необгрунтованою, оскільки позивач не надала документів, що підтверджують факт перебування позивача - матері на утриманні доньки - ОСОБА_3 згідно з п.35.2 «е» ст. 35 Закону №1961-IV; інформації про доходи ОСОБА_3 ; інформації про розмір пенсії, наданої утриманцю внаслідок втрати годувальника. Позивачем не надано жодних доказів того яким був дохід позивача за попередній (до настання ДТП) календарний рік та дохід загиблої ОСОБА_3 , натомість надано лише довідку УПФ про отримання позивачем пенсії за півроку до дати ДТП, що недостатньо для порівняння розмірів доходів позивача та її доньки на момент ДТП та смерті останньої, що унеможливлює встановлення факту перебування позивача на її утриманні. В зв?язку з чим вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування пов?язаного із втратою годувальника. 
Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач зазначав, що за відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відсутні також і підстави для стягнення з відповідача судових витрат. Вказував, що заперечує проти стягнення таких витрат, оскільки позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу (їх оплати), а тому такі вимоги суперечать приписам ч.6 ст.81, ч.5 ст. 135. ч.ч. 2, 4 ст. 137 та чч. З, 8 ст. 141 ЦПК України та не підлягають задоволенню. Також, зазначав, що розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, сума витрат на професійну правничу допомогу визначена всупереч приписів ч.ч. 2, 4 ст. 137 та ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому відповідач просить суд про їх зменшення. Крім того, відповідач посилаючись на ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 28, п.2 ч.1 ст. 31 ЦПК України звернувся з клопотанням, у якому просив передати справу до Святошинського районного суду м. Києва за належної територіальної підсудністю.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Лабик Р.Р. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судо не надано належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим.
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 21 квітня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року - задоволено та поновлено його.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подано адвокатом Лабиком Русланом Романовичем на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
 Витребувано з Васильківського міськрайонного суду Київської області справу         № 362/1320/22.
25 квітня 2024 року матеріали справи № 362/1320/22 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова група «Тас» Синельников М.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 близько 04:00 год. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Васильків по вул. Грушевського в напрямку вул. Соборна, поряд з буд. №30, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїжджу частину з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с. 24).
З вказаного витягу вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021110140000105.
Згідно з копією Довідки про причину смерті №6 від 04.02.2021 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті Пішохід, потерпілий внаслідок транспортного нещасного випадку (т.1 а.с. 30).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 18 лютого 2021 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 18 лютого 2021 року складено відповідний актовий запис № 273 (т.1 а.с.29).
Постановою старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції Сокуром Ю.П. від 31.03.2021 р. кримінальне провадження №12021110140000105 від ІНФОРМАЦІЯ_9, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 (т.1 а.с. 25-28).
Згідно з копією поліса №АР9208575 від ІНФОРМАЦІЯ_9 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) (т.1 а.с. 47).
18.03.2021р. ОСОБА_1 (мати загиблої) звернулася до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування пов?язаного: з моральною шкодою - 36 000,00 грн. (1/2 частки страхового відшкодування); із втратою годувальника (для батьків) - 216 000,00 грн. (пенсіонера за віком), що підтверджується копіями заяв від 18.03.2021р (а.с.50-51).
06.12.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування пов?язаного з витратами на поховання - 22 120,00 грн, що підтверджується копією заяви від 06.12.2021 р. (т.1 а.с. 52).
19.04.2021р., 27.04.2021 р., 25.05.2021 р., 03.02.2022 р. позивач зверталася до відповідача з заявами про долучення документів на виплату страхового відшкодування, що підтверджується копіями вказаних заяв (т.1 а.с.53-56).
Згідно з копією листа від 25.03.2021р. №374 відповідач повідомив позивача, що для отримання страхового відшкодування згідно з п.27.2 ст. 27 Закону України необхідно надати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника (т.1 а.с.57).
Відповідно до копії листа від 06.05.2021 р. № 689 відповідач повідомив представника позивача-адвоката Лозинського Д.С. про надходження до АТ «СГ «ТАС» (приватне) документів по дорожньо-транспортній пригоді та, що на підставі яких останнім буде прийняте відповідне рішення (т.1 а.с.58-59).
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16 травня 1980 р., батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.31).
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 25 серпня 1993 року (т.1 а.с.33)
ОСОБА_8 24 листопада 1998 р. уклала шлюб з ОСОБА_9 і змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5 від 24 листопада 1998 року (а.с. 32).
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , 16 липня 1997 року уклала шлюб з ОСОБА_12 і змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_13 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19 вересня 2012 року (т.1 а.с.34).
30 січня 2004 року до реєстру актів цивільного стану внесено відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2002 р, що підтверджується копією витягу (т.1 а.с.35).
Відповідно до копії листа Залізничного районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану вих.№366/21.3-26 від 14.04.2021 р., що на адвокатський запит від 18.03.2021 року адвоката Лозинського Д. С., Залізничний районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив, що за даними державного реєстру актів цивільного стану про наявність актового запису про народження дітей у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 241 від 22.08.1997 р. складений Васильківським міським ДРАЦС Київської обл., на ОСОБА_4 та актовий запис про народження №291 від ІНФОРМАЦІЯ_3. складений Васильківським міським ДРАЦС Київської обл., на ОСОБА_5 та актовий запис про розірвання шлюбу № 20 від 31.01.2004 року складений Васильківським міськрайонним ДРАЦС у Київській області на ОСОБА_3 (т.1 а.с.36).
З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00033949169 від 30.11. 2021 р. вбачається, що в ньому містяться відомості про актовий запис №476 складений 07 грудня 1999 року складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції у Київській області про померлу особу: ОСОБА_5 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_8 , вік 0 місяців 13 днів, актовий запис зареєстрований у Реєстрі 9 грудня 2013 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (т.1 а.с.37).
Інших доказів (свідоцтва про смерть, тощо) на підтвердження того, що донька потерпілої - ОСОБА_5 померла позивач суду не надала, і матеріали справи таких доказів не містять.
Згідно з копією Акту про засвідчення факту перебування на утриманні від 06.12.2021 року ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 (а.с. 40).
Відповідно до копії Довідки про доходи №5100 7911 5012 0524 від 13.04.2021 року виданої пенсіонеру ОСОБА_1 вона перебуває на обліку в Васильківському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком у розмірі 3 412,61 грн (т.1 а.с. 41).
З вказаної копії довідки вбачається, що в ній містяться відомості про розмір пенсії за період з 01 серпня 2020 по 31 січня 2021, сума пенсії за даний період складає 20 475,66 грн (т.1 а.с.41).
Згідно з копією довідки №10611 від 05.12.2021 року виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області ОСОБА_1 , 1948 року народження перебувала на утриманні своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 42).
Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 проживала разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , на момент смерті її дочка ОСОБА_3 постійно не працювала (т.1 а.с.44).
З накладної та товарного чеку № 14 від 07 лютого 2021 р. вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено за ритуальні послуги 22 120 грн. (т.1 а.с.45-46).
Згідно з копією Страхового акту № 07914/40/721 від 22.07.2021 на підставі наявних документів АТ «СГ «ТАС» (приватне) за договором страхування - поліс № АР 9208575 від 27.01.2021, згідно з яким страхова сума по об?єкту страхування - 260 000 грн., прийняла рішення про виплату страхового відшкодування, а саме: у відшкодування моральної шкоди матері загиблої - ОСОБА_1 - 24 000, 00 грн., по втраті годувальника - 0 у зв?язку з відсутністю документів, що підтверджують перебування на утриманні (т.1 а.с.110-111).
Відповідно до копії Страхового акту № 02886/40/722 від 29.03.2022 за вказаним договором страхування, прийняла рішення про виплату страхового відшкодування згідно з ст.27.4 витрат на поховання - 22 120,00 грн (а.с.112-113).
Згідно з копіями платіжних доручень № 259199 від 30.03.2022 р. та № 200391 від 27.07.2021 р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) перерахувало ОСОБА_1 22 120, 00 грн. та 24 000,00 грн (т.1 а.с.114-115).
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв?язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати   на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У частині 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка  її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів  та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода,  що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров?ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно з пунктом 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Щодо виплати страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого
Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України 2021 року» розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку 28 січня 2021 року становив 6 000 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати складає 72 000, 00 грн (6000 грн.х 12 міс.).
Відповідно до ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відповідача з заявою про виплату їй страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 36 000,00 грн. (1/2 частки страхового відшкодування) та надала документи, на підставі яких відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 24 000, 00 грн. із загального розміру страхового відшкодування в сумі 72 000, 00 грн.
З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що особами, які мають право на відшкодування шкоди, пов?язаної зі смертю ОСОБА_3 , є її мати ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_4 (актовий запис про народження № 241 від 22.08.1997 р.) та ОСОБА_5 (актовий запис про народження №291 від 07.12.1999 р).
Наданий відповідачу Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 30.11.2021 р., копію якого надано суду, на який позивач посилалась як на підтвердження того, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 13 днів не може бути належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_5 померла, оскільки наявність реєстрації про народження ОСОБА_5 здійсненої актовим записом 07.12.1999 року за № 291 спростовує зазначені у Витязі відомості про її смерть ІНФОРМАЦІЯ_3. у віці 13 днів, тобто в один і той же самий день реєстрація народження і смерті у віці 13 днів є неможливим.
Будь-яких інших письмових доказів (свідоцтво про смерть, тощо) на підтвердження того, що донька потерпілої - ОСОБА_5 померла, позивач не надала, і матеріали справи таких доказів не містять.
Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що становить 72 000, 00 грн. відповідач поділив у рівних частинах між матір?ю загиблої та її дітьми, частка одного з них становить 1/3 частину загального розміру страхового відшкодування - 24 000 грн (72 000,00 : 3 = 24 000,00).
27 липня 2021 року відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 24 000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 200391 від 27.07.2021 р. (а.с. 115).
Наведене свідчить, що відповідач виконав свій обов?язок перед позивачем у повному обсязі, а саме відшкодував належну їй частину страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 24 000,00 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задовленні позовних вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої в розмірі 36 000,00 грн., що становить частину загального розміру страхового відшкодування 72 000, 00 грн., оскільки позивач не надала відповідачу належних документів про смерть доньки потерпілої - ОСОБА_5 , і матеріали справи таких доказів не містять.
 
Щодо стягнення страхового відшкодування витрат на поховання
У п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з наданими позивачем накладної та товарного чеку № 14 від 07 лютого 2021 р. ОСОБА_1 сплатила 22 120 грн за ритуальні послуги, що пов?язані з похованням (т.1а.с.45-46).
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на поховання, ніж тих, що вищенаведені, позивач суду не надала, і матеріали справи таких доказів не містять.
Відповідно платіжного доручення  № 259199 від 30 березня 2022 року відповідачено сплачено позивачу витрати на поховання в розмірі 22 120, 00 грн, 
Наведене свідчить, що відповідач виконав зобов?язання перед позивачем щодо відшкодування витрат на поховання в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що за встановлених обставин, правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь страхового відшкодування витрат на поховання в розмірі 22 120, 00 грн, відсутні.
Щодо стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника
Відповідно до ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.
Пунктом 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).   
Відповідно до матеріалів справи, позивач зверталася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування пов?язаного із втратою годувальника в розмірі 216000,00 грн, як матері загиблої ОСОБА_3 , пенсіонеру за віком.
З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих як утриманцю внаслідок втрати годувальника.
Надана відповідачу довідка про місце реєстрації і проживання позивача та її доньки не підтверджують факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 .
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19).
Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування пов?язаного із втратою годувальника, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів, що вона мала право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України.
Аргументи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лабиком Р.Р. без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року- без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лабиком Русланом Романовичем - залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна