КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 757/32107/23-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7553/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Синюка Станіслава Леонідовича в інтересах приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року у складі судді Остапчук Т.В., 
у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-  
 
                                                         В С Т А Н О В И В :
 
В липні 2023 року приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" (далі - ПАТ "ПРОСТО-страхування") звернулося у суд із позовом  про стягнення з ОСОБА_1 41 984 грн 75 коп витрат пов`язаних зі страховим випадком, а також судовий збір в розмірі 2 684 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що 15 грудня 2020 року ПАТ "ПРОСТО-страхування" та ОСОБА_3 уклали договір страхування серії PKS № 2002042 майнових інтересів власника автомобіля "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
 
26 травня 2021 року в місті Києві на вулиці Драгомирова відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль "BMW Х5", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 та застрахований автомобіль "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в нерухомому стані. 
 
Відповідно до Постанови Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ПДР ОСОБА_1 . 
 
У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. 
 
Відповідно до рахунку № 1073145 від 28 травня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 46 931 грн. 
 
Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 25 червня 2021 року співробітниками AT "ПРОСТО-страхування" було складено страховий акт № 152776, відповідно до якого страхове відшкодування становить 41 984 грн 75 коп.
 
Відповідно до платіжного доручення № 11164 від 29 червня 2011 року AT "ПРОСТО- страхування" сплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 41 984 грн 75 коп. 
 
ПАТ "ПРОСТО-страхування" намагалося здійснити досудове врегулювання даного спору шляхом направлення Претензії № 04-2124 від 09 вересня 2021 року відповідачці, однак остання не повідомила про своє рішення щодо відшкодування шкоди. 
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року в задоволенні позову ПрАТ «ПРОСТО - страхування» - відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Синюк С.Л. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання судових витрат.
 
Зазначено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була, а тому вимоги заявлено саме до неї.
 
Відмовляючи в позові, районний суд взяв за основу постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, якою було скасовано рішення суду першої інстанції лише в частині ст. 122-4 КУпАП. 
 
Разом з тим, прийняте апеляційною інстанцією рішення в частині закриття провадження за ст. 122-4 КУпАП немає ніякого відношення до предмету розгляду вказаної справи, оскільки залишення чи не залишення відповідачкою місця ДТП ніяким чином не впливає на визнання останньої винною у ДТП, а тому вважає, що районний суд дійшов до помилкового висновку в частині невинуватості відповідачки.
 
Вказує, що правильність судового рішення в частині вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у апеляційній скарзі не оскаржувалося, а тому судом в цій частині рішення не переглядалося та залишається незмінним.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Вивчивши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
 Як убачається з матеріалів справи, що 15 грудня 2020 року між АТ "ПРОСТО-страхування" та ОСОБА_3 укладено договір страхування серії PKS № 2002042 майнових інтересів власника автомобіля "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5).
 
Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Провадження у справі закрито.
 
 Установлено, що 26 травня 2023 року ОСОБА_3 до страхової подано повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 6-7).
 
Відповідно до рахунку № 1073145 від 28 травня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 46 931 грн (а.с. 22). 
 
Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 25 червня 2021 року співробітниками AT "ПРОСТО-страхування" було складено страховий акт № 152776, відповідно до якого страхове відшкодування становить 41 984 грн 75 коп (а.с. 23).
 
Відповідно до платіжного доручення № 11164 від 29 червня 2011 року AT "ПРОСТО- страхування" сплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 41 984 грн 75 коп (а.с. 24). 
 
09 вересня 2021 року ПАТ "ПРОСТО-страхування" направляло Претензію № 04-2124 відповідачці, однак остання не повідомила про своє рішення щодо відшкодування шкоди (а.с. 25).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року постанову Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 у частині визнання винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. В іншій частині постанову залишено без змін (а.с. 113-117). 
 
Також відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 від 04 травня 2022 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 та відповідно змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 153). 
 
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
 
Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
 
Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено обставин, які б давали підстави до задоволення позову. При цьому суд вказав, що постанова якою було притягнуто до адміністративної відповідальності скасована.
 
Колегія суддів апеляційного суду із такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
 
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
 
Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
 
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
 
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
 
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. 
 
При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
 
Убачається, що позивач сплатив страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу "Porsche PANAMERA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 41 984 грн 75 коп.
 
Відповідно до справи, постановою Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року визнано доведеним, що 21.05.2021 о 08.00 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "BMW Х5", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в АДРЕСА_1, в підземному паркінгу, перед початком руху та зміною напрямку руху, не впевнилась в безпечності, не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим транспортним засобом "Porsche Panamera" д.н. НОМЕР_1 , водія ОСОБА_3 , після чого залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10 (а), 10.1, 13.1 ПДР України (а.с. 11).
 
В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визначення вини відповідача не є предметом спору у справі, що переглядається. Розглядаючи цивільний позов, суд не може досліджувати питання вини особи у ДТП, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування завданої шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, провадження № 61-31395сво18).
 
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року питання визнання вини відповідачки за ст. 124 КУпАП не переглядалося з підстав її не оскарження в цій частині останньою.
 
А тому висновки суду  про недоведеність  вини  ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль, суперечать долученим до справи доказам.
 
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
 
Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь АТ "ПРОСТО-страхування" 41 984 грн 75 коп витрат пов`язаних зі страховим випадком.
 
Також, за результатами розгляду апеляційної скарги та у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн, а всього 6 710 грн.
 
Крім того, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції на загальну суму 16 000 грн понесення яких позивачем підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах справи.
 
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до частин 4 та 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Так, на підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції представником позивача долучено:
 копію посвідчення адвоката № 6423/10 від 15.02.2018, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 6423/10 від 15.02.2018, копію договору про надання правничої допомоги № 1 від 02.01.2020, копію реєстру справ від 01.06.2023, копію Акту виконаних робіт від 30.06.2023, копію платіжної інструкції № 3093 від 02.06.2023 та № 3112 від 05.06.2023, копію детального опису робіт (наданих послуг) від 30.06.2023 (а.с. 26-28, 31-39).
 
До суду апеляційної інстанції на підтвердження понесених витрат представником позивача долучено: 
 копію рахунку-фактури № 5 від 01.02.2024, копію платіжної інструкції № 6165 від 01.02.2024, копію Акту виконаних робіт від 16.02.2024, копію договору про надання правничої допомоги № 3 від 03.01.2024 (а.с. 157-161).
 
У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
 
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
З матеріалів справи убачається, що відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, проте не вказала своїх заперечень щодо заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу понесених в суді першої інстанції.
 
Крім того, у справі наявна заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи від 01 березня 2024 року, а отже їй відомо про заявлені стороною позивача вимоги щодо стягнення витрат понесених в суді апеляційної інстанції.
 
Однак, відповідачка не подала клопотання про зменшення витрат, понесених позивачем на оплату послуг з надання правничої допомоги.
 
Проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума в розмірі 6 000 грн в суді першої інстанції є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
 
Колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у визначеному розмірі підтверджений належними і допустимими доказами.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки 16 000 грн, понесених п витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Синюка Станіслава Леонідовича в інтересах приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» задовольнити.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 24745673)  - 41 984 грн 75 коп витрат пов`язаних зі страховим випадком.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 24745673) понесені витрати по оплаті судового збору в 6 710 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу 16 000 грн.
 
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Суддя-доповідач:                 

Судді: