КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД    

    Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кафідова О.В.
    №  22-ц/824/9945/2024
                                      
                                      П О С Т А Н О В А
 
                             І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                          Справа № 760/12689/23

26 липня 2024року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальова Віктора Михайловича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення безпідставно набутих коштів, -
в с т а н о в и в:
 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 128286 про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2019 року № 1075026 в розмірі 15974 грн, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 10 червня 2021 року та зареєстрований за № 128286.
01 червня 2023 року між ОСОБА_2 (кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір цесії, за яким він відступив на користь Позивача право вимоги до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» грошових коштів в сумі 9804,12 грн., які були безпідставно стягнуті з ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису.
Листом від 01 червня 2023 року сторони повідомили відповідача про здійснену уступку права вимоги та вимагали протягом трьох днів сплатити наявну заборгованість.
Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без уваги.
З урахуванням вище викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 9 808,95 грн. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 9 808,95 гривень, з яких: 9804,12 гривень основного боргу та 4,83 гривень - 3% річних.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року, 26 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов Віктор Михайлович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм процесуального права. 
Зазначає, що що в позовній заяві було зазначено попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, як того вимагає ст. 134 та п. 9 ч.3 ст.175 ЦПК. Позивач лише дотримався форми позовної заяви, як того вимагає процесуальний закон, а не просив їх стягнути.
Суд у своєму рішенні відмовив у стягненні попереднього розрахунку витрат, які позивач навіть ще не просив і це не була позовна вимога.
Вказує на те, що нормами ЦПК не надано право суду ухвалювати рішення про стягнення або про відмову в стягненні попередньогорозрахунку витрат на правничу допомогу.
21 червня 2024 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що відповідач не здійснював будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для ухвалення судом першої інстанції рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року по даній справі, не вчиняв дій, направлених на затягування розгляду справи, чим сприяв пришвидшенню розгляду справи, в тому числі, наголошує, і щодо оскарження вказаного рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року по даній справі.
Таким чином, на думку представника відповідача, у розумінні вимог ч. 4, ч. 5 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу позивачу за таких обставин мають становити не більше 1000 грн. про що у суді першої інстанції заявляв відповідач. Отже, доводи скаржника у апеляційній скарзі є такими, що не відповідають вимогам ч. 4, ч. 5 ст. 137 ЦПК України та суперечать висновку Великої Палат Верховного Суду, який викладено у Постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15 щодо правозастування даних процесуальних норм.
З огляду на вище викладене просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення безпідставно набутих коштів в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 9 808,95 грн. та судові витрати.
Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - частина 8 статті 141 ЦПК України.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.  
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
  Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  
Відповідно до вимог  ч.ч.5,6 ст. 137 ЦПК України,  у разі недотримання  вимог частини  четвертої цієї статті суд може,  за клопотанням іншої сторони,  зменшити розмір  витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, позивачем до позову не було надано доказів на підтвердження своїх вимог. 
27 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов Віктор Михайлович звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Додатковим рішенням   Солом`янського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року стягнуту з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь  ОСОБА_1  компенсацію понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.
Колегія суддів погоджується з доводами заявника про те, що питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, проте помилкове віднесення судом в резолютивній частині рішення таких витрат до позовних вимог не впливає на правильність результату вирішення справи та не є підставою для його скасування з цих підстав.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року ухвалене з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальова Віктора Михайловича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                    п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальова Віктора Михайловича залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року  в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

               Головуючий:                                              Судді: