ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
07 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 337/1294/23
провадження № 61-2154св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Пологівська окружна прокуратура Запорізької області в інтересах держави, в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, представництво якої здійснює Токмацька військова адміністрація Пологівського району Запорізької області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду                 м. Запоріжжя в складі судді Мальованого В. О. від 02 серпня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів:              Маловічко С. В., Бєлки В. Ю., Гончар М. С. від 10 січня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року Пологівська окружна прокуратура Запорізької області в інтересах держави, в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, яку на час дії воєнного стану представляє Токмацька міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.
В обґрунтування позову зазначено, що підставою для пред`явлення позову є порушення законодавства при передачі земельної ділянки у власність                ОСОБА_1 , що оформлено державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 496565 ВІД 17 січня 2012 року, яка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. У акті зазначено, що його зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232520001000141. У вказаному Державному акті в якості підстави для його видачі значиться розпорядження Токмацької районної державної адміністрації № 432 від                         10 листопада     2011 року. Але такого розпорядження Токмацька РДА про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не видавалось, оскільки за                      № 432 міститься розпорядження, датоване 29 вересня 2011 року «Про затвердження нового складу конкурсної комісії при районній державній адміністрації», яким було затверджено новий склад конкурсної комісії при районній державній адміністрації. Тому прокурор вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2012 року серія                                      ЯЖ № 496565, згідно з яким ОСОБА_1 набула право власності на спірну земельну ділянку, було видано безпідставно.
За фактом вчинення кримінального правопорушення групою службових осіб на території Запорізької області, пов`язаного з незаконним відведенням земельних ділянок, що перебувають у державній власності, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12019080000000011 від 10 січня 2019 року. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що право власності на чисельні земельні ділянки, в тому числі з кадастровим номером 232582400:10:001:0031 (спірна земельна ділянка), зареєстровано на підставі підроблених документів.
Під час проведення обшуків в приміщеннях Токмацької районної державної адміністрації вилучено оригінал розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 29 вересня 2011 року № 432 «Про затвердження нового складу конкурсної комісії при районній державній адміністрації», з якого вбачається, що розпорядження голови районної державної адміністрації у Токмацькому районі про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не приймалось, заяви від ОСОБА_1 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031 для ведення особистого селянського господарства та щодо затвердження проектів землеустрою, не надходило. Розпорядження РДА за № 432 від 10 листопада 2011 року під час обшуку не знайдено.
За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, що міститься у службовій записці в.о. начальника управління землеустрою та охорони земель від 16 жовтня 2020 року за № 3922/1/3-20-0.302, в період з                  01 січня 2017 року по 01 січня 2019 року наказів про надання дозволів на розробку та затвердження документації із землеустрою, щодо спірної земельної ділянки, Головним управлінням не видавалось.
Факт незаконного, в порушення вимог статей 116, 118 ЗК України вибуття із державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення, включаючи спірну земельну ділянку також підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки № 161 - ДК/160/АП/09/01-21 від 30 березня 2021 року, проведеною Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в порядку, передбаченому статтями 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель».
Таким чином, спірна земельна ділянка вибула із державної власності незаконно, поза волею, тому за приписами статті 387 ЦК України останній володілець повинен повернути земельну ділянку власнику.
Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031, яка розташована на території Токмацької міської ради Запорізької області за межами населеного пункту (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1415476023252, номер запису про право власності 23510447); стягнути з                ОСОБА_1 кошти, витрачені на сплату судового збору у розмірі 5 850,50 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня                  2023 року позовні вимоги задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2.0000 га з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031, яка розташована на території Токмацької міської ради Запорізької області за межами населеного пункту (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1415476023252, номер запису про право власності 23510447). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового у розмірі 5850, 50 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031, площею 2.0000 га, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17 січня                2012 року, який виданий на підставі розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10 листопада 2011 року № 432, яке взагалі не приймалось.
Прокурору стало відомо про незаконність набуття спірної земельної ділянки ОСОБА_1 27 грудня 2018 року. Тоді строк позовної давності мав би спливти  27 грудня 2021 року, а з цим позовом прокурор звернувся до суду 10 березня 2023 року, але ці строки є продовженими на час дії карантину та військового стану.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року залишено без змін.
Апеляційний суд зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правильно обраний прокурором спосіб захисту порушеного інтересу держави, та визнав його ефективним.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Вишняков Д. О. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою  на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Касаційна скарга мотивована тим, що факти, які суд взяв до уваги із матеріалів кримінального провадження не можуть бути належними доказами у цивільному процесі до постановлення вироку в кримінальному провадженні. Указує на безпідставне незастосування судом позовної давності до виниклих правовідносин. Так, акт на право власності на земельну ділянку датовано                   17 січня 2012 року, таким чином останнім днем для пред`явлення даної позовної заяви до суду за загальними правилами є 20 січня 2015 року, а позивач у свою чергу звернувся до суду з цим позовом 06 березня 2023 року, тобто з пропуском позовної давності.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі                 № 536/1755/20, від 17 червня 2022 року в справі № 556/1395/21, від 16 лютого 2022 року в справі № 310/8642/16-ц, від 18 травня 2022 року в справі                              № 212/2982/21, від 03 травня 2022 року в справі № 662/17/20, від 30 січня                   2018 року в справі № 161/16891/15-ц, від 18 липня 2018 року в справі                                  № 523/17919/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У квітні 2024 року Перший заступник керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , к якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що суди попередніх інстанцій правомірно та в повному обсязі оцінили докази, надані позивачем та дійшли висновку, що надання у приватну власність спірної земельної ділянки відповідачу, здійснено з порушенням вимог законодавства.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 29 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу                             № 337/1294/23 з Хортицького районного суду м. Запоріжжя.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2024 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17 січня                     2012 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031, площею 2.0000 га, розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, приватної форми власності, вид угідь - рілля, дата державної реєстрації земельної ділянки 17 січня 2012 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ПП «Інфотера». Указаний державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 496565 від 17 січня 2012 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ПП «Інфотера». Указаний Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 496565 від 17 січня 2012 року виданий  на підставі розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10 листопада 2011 року № 432, про що безпосередньо зазначено у самому Державному акті.
У Державному акті зазначено, що він зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право  власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №  232520001000141 відповідно до розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації  від 10 листопада 2011 року № 432.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 15 грудня 2022 року, право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 2325282400:10:001:0031 було                         17 листопада 2017 року зареєстровано за ОСОБА_1 (державний реєстратор Кондрацька Л. М., Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38283269 від 22 листопада 2017 року). Підставою для вчинення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав права власності на земельну ділянку визначено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565, виданий 17 січня 2012 року Токмацькою районною державною адміністрацією.
За фактом вчинення кримінального правопорушення групою службових осіб на території Запорізької області, пов`язаного з незаконним відведенням земельних ділянок, що перебувають у державній власності, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 120190800000011 від 10 січня 2019 року.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що право власності на земельні ділянки, у тому числі, з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031 (спірна земельна ділянка), зареєстровано на підставі підроблених документів. 
Під час проведення обшуків в приміщеннях Токмацької районної державної адміністрації вилучено оригінал розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 29 вересня 2011 року № 432 «Про затвердження нового складу конкурсної комісії при районній державній адміністрації», а розпорядження № 432 із датою прийняття 10 листопада 2011 року не знайдено. З цього вбачається, що розпорядження голови районної державної адміністрації у Токмацькому районі  про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку  проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не приймалось, заяви від ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031 (спірна земельна ділянка) для ведення особистого сільського господарства та щодо затвердження проектів землеустрою, не надходило.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт б частини першої статті 81 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частина третьою, четвертою статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Згідно з частиною шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Судом установлено, що ОСОБА_1 не зверталась до відповідного органу виконавчої влади (органу місцевого самоврядування), уповноважених розпоряджатися землями державної власності  відповідно до положень статей 17, 116, 118 ЗК України (станом на час видання спірного державного акту) в межах відповідного району, із заявою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки із земель державної власності.
Відповідно уповноваженим органом рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка перебувала у державній власності, та надання земельної ділянки з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031 у власність не приймалось, а замість нього під № 432 було інше розпорядження від іншої дати, яке не стосується земельних правовідносин.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з частиною восьмою статті 60 закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі                № 916/2131/15, а також постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 916/2130/15.
Розпорядження майном органом місцевого самоврядування не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади, тому відчужене таким чином майно підлягає поверненню на підставі статей 387-388 ЦК України.
Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).
Суд установив, що ОСОБА_1 не подавала заяви про надання у власність земельної ділянки та технічної документації з розробки проекту землеустрою, рішення про передачу земельної ділянки органом місцевого самоврядування не приймалось, що не може свідчити про добросовісність її дій при безоплатному отриманні земельної ділянки.
Встановивши, що спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади незаконно, зокрема на підставі підробленого розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації  від 10 листопада 2011 року № 432 та за відсутності дій ОСОБА_1 , які передували наданню земельної ділянки у власність (подання заяви на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки із земель комунальної власності), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування такої земельної ділянки на користь територіальної громади.
Доводи касаційної скарги щодо відсутності вироку, яким встановлено підроблення документів, виданих відповідачці компетентним органом про право власності на спірну земельну ділянку, а тому не можна вважати ці обставини доведеними не заслуговують на увагу з огляду на те, що копії документів, в межах кримінального провадження, оцінюються судом у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до статті 89 ЦПК України. Для їх використання як доказів в цивільній справі надання вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні, не є обов`язковим. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Токмацька міська рада Пологівського району Запорізької області в особі Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, як діючий на цей час власник спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2325282400:10:001:0031, площею 2.0000 га має законне право на витребування її із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .
Щодо застосування строку позовної давності, заявленого представником відповідача суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.
При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.
Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме цей орган (підприємство).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач - що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в         постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19), на які послався заявник в касаційній скарзі.
Отже, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про       порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки до часу реєстрації спірної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав 17 листопада 2017 року та з врахуванням того, що рішення про надання земельної ділянки у власність не приймалось, позивач довів, що не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Про порушення прокурору стало відомо під час кримінального провадження 27 грудня 2018 року, а Токмацька районна державна адміністрація, повноваження якої перейшли Токмацькій міській раді Пологівсього району Запорізької області, повинна була довідатися про обставини незаконної передачі земельної ділянки з дати її реєстрації -                         17 листопада 2017 року. Строк позовної давності мав би сплинути 17 листопада 2020 року, з цим позовом прокурор звернувся 10 березня 2023 року, проте ці строки є продовженими з огляду на наступне.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року                   № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України від 15 березня 2022 № 2120-розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".
Отже, строк позовної давності за вимогою про витребування майна з незаконного володіння в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану.
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на день звернення до суду не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.
Так, оскільки Токмацька районна державна адміністрації, повноваження якої перейшли Токмацькій міській раді Пологівсього району Запорізької, повинна була довідатися про обставини незаконної передачі відповідачці земельної ділянки 17 листопада 2017 року, строк мав би сплинути 17 листопада                2020 року, а з цим позовом прокурор звернувся 10 березня 2023 року, проте ці строки є продовженими на час дії карантину та воєнного стану.
Зважаючи на викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що строк позовної давності в даній справі позивачем не пропущено. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони відповідача про пропуск позивачем трирічної позовної давності. 
За викладених мотивів є неприйнятними доводи касаційної скарги про те, що строк позовної давності слід було обчислювати з дати видачі державного акта про право власності на земельну ділянку.
Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог прокурора про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння відповідачки.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення прийнято без додержання норм матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня                      2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 січня                         2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов