Справа № 165/714/23 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/546/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 липня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області, про зміну умов договору укладеного між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 березня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2023 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зазначеним позовом.
Покликався на те, що він та відповідач  ОСОБА_1  перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2019 року. Від шлюбу вони мають дочку  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказував, що 11 січня 2018 року вони уклали нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей, за умовами якого він зобов`язався сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання дочки в добровільному порядку в розмірі 50 % від суми його офіційного доходу щомісячно. Також, даний договір врегульовував порядок здійснення ними батьківських прав та обов`язків.
Крім того позивач зазначав, що обставини, які існували на час укладення спірного договору, істотно змінилися та визначений ними розмір аліментів – 50% від його доходу, який він має щомісячно сплачувати на утримання дочки, є для нього непомірною сумою, оскільки за рішеннями Нововолинського міського суду Волинської області від 05 березня 2018 року та від 15 листопада 2022 року з нього також стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання старшого сина ОСОБА_7 на період навчання до досягнення ним двадцяти трьох років, та який проходить лікування від складного онкологічного захворювання. 
Отже, сукупний розмір аліментів, які він зобов`язаний сплачувати на обох дітей становить його заробітку (доходу), що суперечить основним засадам законодавства та ставить його в скрутне матеріальне становище.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач Б ОСОБА_8 просив суд змінити підпункт 4.2 пункту 4 договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 11 січня 2018 року, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_1 , виклавши його в такій редакції: «Аліменти, що сплачуються платником складаються з: виплати у вигляді грошової суми, розмір якої становить 25% (двадцять п`ять відсотків) від суми офіційного доходу платника». 
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 07 березня 2024 року позов задоволено частково.
Змінено в односторонньому порядку підпункт 4.2 пункту 4 договору від 11 січня 2018 року, укладеного між батьками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про проживання, виховання дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплату аліментів, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Ушаковою Ю. А. і зареєстрований в реєстрі № 80, виклавши його в наступній редакції: «Аліменти, що сплачуються платником складаються з виплати у вигляді грошової суми, розмір якої становить третину (1/3) від суми офіційного доходу платника».
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим судом без повного з`ясування всіх обставин справи та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити і стягнути з позивача  ОСОБА_3 на її користь понесені судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, які не свідчать про погіршення матеріального стану позивача, у зв`язку із чим у суду першої інстанції не було жодних підстав для задоволення позову частково та зміни оспорюваного останнім пункту договору.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач  ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права, просив залишити його без змін, а подану відповідачем апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховував матеріальний стан позивача  ОСОБА_3 та виходив із того, що у нього за рішенням судів також існують зобов`язання зі сплати аліментів на старшого сина, який крім того, у зв`язку з важким онкологічним захворюванням, потребує значних коштів на лікування, а також те, що розмір аліментів на малолітню дочку, визначений спірним договором, в декілька разів перевищує законодавчо рекомендований розмір аліментів на утримання дитини її віку. Взявши до уваги зазначені обставини та врахувавши інтереси дитини, суд вважав, що визначення аліментів в розмірі 1/3 від суми офіційного доходу платника на місяць відповідатиме критеріям розумності та пропорційності, не становитиме надмірний тягар для позивача та забезпечуватиме рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Такий висновок суду є правильним.
Встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (а. с. 5).
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2019 року шлюб було розірвано.
11 січня 2018 року між сторонами було укладено Договір про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей (далі – Договір), посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Ушаковою Ю.А. за реєстровим № 80, за яким, зокрема, позивач зобов`язався сплачувати відповідачу аліменти на їхню спільну дочку  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (а. с. 7).
Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 Договору місцем проживання дитини визначено місце проживання матері ОСОБА_1 .
Підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 Договору передбачене право батька ОСОБА_3 безперешкодно відвідувати дитину, у будь-який час за місцем її проживання, а також брати її до себе, та встановлений порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною в період шкільних канікул.
Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Договору аліменти, які сплачуються платником, складається з виплати у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 50% від суми офіційного доходу платника. Згідно з підпунктом 4.3 пункту 4 Договору виплата аліментів здійснюється платником починаючи з 11 січня 2018 року щомісячно, не пізніше 25 числа поточного місяця за минулий місяць шляхом їх перерахування на поточний рахунок одержувача або готівкою одержувачу під розписку.
Відповідно до підпунктів 5.3.4, 5.4 пункту 5 Договору в разі зміни матеріального стану когось зі сторін договору, якщо сторони погодилися, вносяться зміни або доповнення шляхом укладання додаткового нотаріально посвідченого договору. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05 березня 2018 року у справі 165/2298/17 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 січня 2009 року. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2022 року у справі № 165/2601/22 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 вирішено стягувати з позивача на користь повнолітнього сина ОСОБА_7 , аліменти на період навчання останнього в розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку, починаючи з дня звернення до суду - 03 жовтня 2022 року і до закінчення навчання - 30 червня 2023 року, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2022 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 за оспорюваним договором в сумі 159984 грн 81 коп. (а. с. 55-56).
Як вбачається з копій довідок, виданих начальником 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинської області, позивач ОСОБА_3 працює в 5 ДПРЧ З ДПРЗ ГУ ДСНС України у Волинській області на посаді старшого пожежного-рятувальника. Загальна сума його доходу становить за періоди: з 01 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року – 89992 грн 34 коп.; з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – 509408 грн 03 коп.; з 01 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року – 155507 грн 23 коп.; з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року – 173956 грн 63 коп. (а.с. 52-54, 107).
Крім того, з медичної довідки, виданої лікарем-нейрохірургом лікувальної установи ім. Коперника в м. Гданськ Республіки Польща від 06 лютого 2023 року, слідує, що у сина позивача  ОСОБА_3  -  ОСОБА_11  виявлено онкологічне захворювання – злоякісне новоутворення головного мозку, він був прооперований, пройшов курс хіміотерапії, потім був повторно госпіталізований у відділення нейрохірургії та очікує подальшого онкологічного лікування (а.с.12-13).
Копіями квитанцій, наявних в матеріалах справи, підтверджується перерахування позивачем  ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок матері їхнього сина ОСОБА_12 : 23 лютого 2023 року в розмірі 29 900 грн; 31 березня 2023 року - 29 999 грн; 07 листопада 2023 року в розмірі 4000 грн (а. с. 14, 33, 106).
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статтей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Статтею 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Така правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року (справа № 134/192/17).
Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, зокрема того, чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що у дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У даній справі між сторонами, які є батьками малолітньої  ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на її утримання, положеннями якого було встановлено місце проживання дитини з матір`ю, порядок участі батька у її вихованні та спілкування з нею, сплату аліментів і їх використання.
Обґрунтовуючи зміст своїх позовних вимог, ОСОБА_3 посилався на те, що на час укладення спірного договору не існувало таких істотних обставин, як зміна розміру аліментних зобов`язань на утримання його старшого сина, а також наявність додаткових витрат, пов`язаних з хворобою останнього.
Крім того, позивач також вказував як на підставу для односторонньої зміни умов спірного договору факт порушення відповідачем його умов, а саме пункту 2 договору, яким передбачене право позивача безперешкодно відвідувати малолітню дочку в будь-який час за місцем її проживання, а також брати її до себе.
Враховуючи, що позивачу було відомо про причини та обставини (повномасштабне вторгнення держави-агресора, введення воєнного стану) виїзду малолітньої доньки разом з батьками відповідача ОСОБА_1 за межі території України та про країну місця їх перебування, а також те, що він має можливість спілкуватися з дитиною з використанням телефонного та відеозв`язку, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вчинення цими діями істотного порушення відповідачем умов спірного договору, оскільки остання діяла за обставин вимушеної зміни місця проживання дитини для її захисту та безпеки.
З огляду на вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольнивши позов саме частково, та врахувавши насамперед інтереси дитини, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав - погіршення матеріального стану позивача, для зміни в односторонньому порядку підпункту 4.2 пункту 4 Договору від 11 січня 2018 року, укладеного між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про проживання, виховання дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сплату аліментів, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Ушаковою Ю. А., реєстровий № 80, виклавши його в такій редакції: «Аліменти, що сплачуються платником складаються з виплати у вигляді грошової суми, розмір якої становить третину (1/3) від суми офіційного доходу платника».
Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді