справа №991/9270/24
провадження №1-кс/991/9315/24

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України
«19» вересня 2024 року                                                                 м. Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду  ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Обставини, якими обґрунтована скарга.
Скарга обґрунтована тим, що 12 вересня 2024 року ОСОБА_3 надіслала на Офіційну електронну адресу до Національного антикорупційного бюро України заяву про вчинення злочину (зареєстрована за вх.№Б-12650 від 12 вересня 2024 року о 14:42), якою просила: невідкладно зареєструвати таку її заяву; розпочати за цією заявою про вчинення злочину досудове розслідування у формі досудового слідства у зв`язку із вчиненням кримінальних правопорушень, які мають ознаки складу злочину за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 376-1, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 374, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 397 КК України; невідкладно у письмовій формі повідомити керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені ч.5 ст. 214 КПК України; повідомити заявника письмово, у встановленому законом порядку, про внесення заяви до ЄРДР, про початок досудового розслідування та статус заявника, надати витяг з ЄРДР; повідомити письмово заявника ОСОБА_3 про дату, час та номер реєстрації вхідного документа - заяви про вчинення злочину. Однак, станом на 13 вересня 2024 року уповноваженні особи НАБУ не внесли відомості до ЄРДР після отримання вказаної заяви, чим допустили бездіяльність. В зв`язку з цим заявниця просить зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до її заяви від 12 вересня 2024 року, розпочати за цією заявою досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявниці витяг з ЄРДР, повідомити про початок досудового розслідування та статус у даному кримінальному провадженні.
Позиція сторін у судовому засіданні.
В судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 свою скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у ній та з урахуванням обставин, що містяться у її заяві про злочин від 12 вересня 2024 року та долучених додатково матеріалів. Звернула увагу на свідоме, систематичне та протиправне вчинення дій щодо громадян України вказаними нею у заяві службовими особами. Зазначила, що з заявою про злочин звернулася до правоохоронних органів як одна із потерпілих від протизаконних дій.
Представник НАБУ в судове засідання двічі не з`явився, про розгляд скарги НАБУ повідомлялося належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили.
Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності представників НАБУ, які були повідомлені про розгляд належним чином.
Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.
Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали скарги з додатками, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.
Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива), прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).
За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. 
Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. 
Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
У заяві ОСОБА_3 від 12 вересня 2024 року зазначено, що в провадженні слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 перебувала справа №482/1781/23 щодо розгляду клопотання прокурора Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в якому заявниця - ОСОБА_3 є захисником ОСОБА_6 . У заяві про злочин заявниця зазначає, що слідча суддя ОСОБА_4 : зумисне призначила судове засідання з розгляду цієї справи з порушенням вимог ч.9 ст. 135 КПК України, щоб унеможливити прибуття підозрюваного і його захисника в судове засідання безпосередньо до приміщення суду; не забезпечила сторону захисту посиланням на приєднання до судового засідання в режимі ВКЗ; провела судове засідання за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_3 та постановила ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнила; фактично в примусовому порядку встановила стороні захисту строк на ознайомлення поза межами строків досудового розслідування; під час проведення судового засідання не розглянула клопотання захисника (зокрема про відкладення судового засідання, про залучення перекладача, ін.), заяви про відвід слідчої судді та секретаря судового засідання; здійснила підписання короткої частини ухвали уже після того як її проголосила, що, на переконання заявниці, є службовим підробленням; до початку розгляду по суті клопотання прокурора, не вирішила питання про відвід секретаря судового засідання на підставі заяви адвоката ОСОБА_3 , поданої через підсистему «Електронний суд» 08 листопада 2023 року. Також у своїй заяві заявниця зазначає, що суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_7 формально розглянув заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду справи №482/1781/23 та постановив ухвалу якою відмовив у задоволенні такої заяви. Заявниця вважає, що слідча суддя ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_8 зобов`язані були забезпечити підозрюваному право на захист та кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним захисника та виконання судового рішення, забезпечивши участь захисника підозрюваного - адвоката Богданової ОСОБА_9 в судовому засіданні 08 листопада 2023 року. На переконання заявниці, викладені у її заяві діяння вчиненні за попередньою домовленістю організованою групою в особі слідчої судді Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 , яка одночасно є головою даного суду, керівника апарату цього суду ОСОБА_10 (сприяла і приховувала злочини), секретарем судового засідання ОСОБА_11 (виконувала незаконні вказівки судді) та прокурором Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_12 , тобто службовими особами. На підставі обставин викладених у заяві, заявниця просила внести до ЄРДР відомості та розпочати досудове розслідування про вчинення службовими особами кримінальних правопорушень, які мають ознаки складу злочину за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 376-1, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 374, ч.3 ст. 382, ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 397 КК України, надіслати їй підтвердження реєстрації її заяви та повідомити про початок досудового розслідування.
Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_3 від 12 вересня 2024 року обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявниці відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, про які вона зазначає у своїй заяві, а її твердження про наявність, за викладених у заяві обставин, у діях службових осіб ознак кримінальних правопорушень (незаконне втручання в роботу автоматизованих систем в органах та установах системи правосуддя; службове підроблення; зловживання владою або службовим становищем; порушення права на захист; невиконання судового рішення; приховування злочину; втручання в діяльність захисника), ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій службових осіб та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Крім того, заявницею не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР, як і не доведено (обґрунтовано) можливість застосування ст. 364 КК України відносно представників судової влади України. 
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Отже, незгода із процесуальними діями судді, та подання у зв`язку з цим заяви про кримінальне правопорушення, може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України.
Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.
Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.
Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. 
Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі. 
Зі змісту поданої ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що її доводи зводяться до незгоди з діями суддів, прокурора та апарату суду під час здійснення правосуддя.
Однак, орган досудового розслідування не є органом правосуддя і не наділений повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи і перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень та дотримання процесуального порядку. Оцінка прийнятих суддею рішень може бути надана у межах встановленого законодавством процесуального контролю. Зазначені заявником можливі порушення суддів, прокурора та апарату суду можуть бути усунуті за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями та/або можуть бути підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на зазначених в заяві службових осіб, зокрема заходів дисциплінарного впливу.
За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України, відсутні, а тому в задоволенні вимог скарги ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя                                                                  ОСОБА_13